ПОСТАНОВА
Іменем України

21 січня 2020 року 
Київ
справа №826/1022/14
адміністративне провадження №К/9901/28761/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві 
на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2016 року (суддя Федорчук А.Б.)
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року (судді: Сорочко Є.О. (головуючий), Земляна Г.В., Межевич М.В.) 
у справі № 826/1022/14
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНТАЖ 7»
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В:
У січні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АВАНТАЖ 7» (далі - ТОВ «АВАНТАЖ 7») звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві     (далі - ДПІ у Печерському районі, контролюючий орган) про скасування податкових повідомлень-рішень від 16 січня 2014 року № 7026552206 та № 7526552201.
Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 28 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від     01 жовтня 2014 року, позов ТОВ «АВАНТАЖ 7» задовольнив повністю.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2015 року скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 16 січня 2014 року №7026552206 та в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині судові рішення залишено без змін.
Рішення суду касаційної інстанції мотивоване тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили та не встановили обставини справи щодо дати фактичного перетину товаром, імпортованим позивачем за контрактом від 17 вересня 2012 року № 01-АВН-804, митного кордону України з метою встановлення наявності або відсутності порушення позивачем строку надходження на територію України товару за вказаним контрактом. Крім того судами помилково застосована до спірних правовідносин редакція пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України, яка не була чинною на час прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень.
За наслідками нового розгляду справи Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 07 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського  апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року, задовольнив позов                           ТОВ «АВАНТАЖ 7» та скасував податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 16 січня 2014 року № 7026552206.
Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що імпортований позивачем товар перетнув митний кордон України в межах строку, визначеного статтею 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», тому відсутні підстави для застосування пені. Також з огляду на положення пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України суди зазначили про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки відповідач не надав доказів наявності судового рішення, яке набрало законної сили у відповідному кримінальному провадженні, на час прийняття такого податкового повідомлення-рішення.
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ДПІ у Печерському районі звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 30 листопада 2016 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою контролюючого органу.
Позивач не скористався своїм правом подати заперечення/відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи. 
26 лютого 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідачем на підставі постанови слідчого від 12 листопада 2013 року про призначення документальної позапланової перевірки у кримінальному провадженні № 32013160000000034 та наказу від              04 грудня 2013 року № 2655 проведено документальну позапланову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ТОВ «АВАНТАЖ 7» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року до    01 жовтня 2013 року, за результатами якої складено акт від 31 грудня 2013 року №868/26-55-22-01/33831847.
Згідно з висновками вказаного акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме несвоєчасне надходження на територію України товару від фірми нерезидента за контрактом від 17 вересня 2012 року № 01-АВН-804 у сумі      186 553,13 євро (еквів. 1  588 067,10 грн), кількість днів прострочення - 1, та у сумі     110 922,28 євро (еквів. 1  355 843,51 грн), кількість днів прострочення - 3.
На підставі акта перевірки 16 січня 2014 року ДПІ у Печерському районі прийняла, зокрема, податкове повідомлення-рішення № 7026552206, яким позивачу нараховано суму грошового зобов`язання за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД на загальну суму 16 196,08 грн.
При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.
Порядок та механізм розрахунків при здійсненні суб`єктами експортно-імпортних операцій у сфері зовнішньоекономічної діяльності визначено Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 185/94-ВР).
Відповідно до положень статті 2 Закону № 185/94-ВР імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку (частина перша).
Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті (частина четверта). 
Так, постановами правління Національного банку України від 16 листопада 2012 року № 475 та від 14 травня 2013 року № 163 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов`язкового продажу надходжень в іноземній валюті» встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону № 185/94-ВР, повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 185/94-ВР порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
За змістом статті 260 Митного кодексу України (тут та далі - в редакції Митного кодексу України 2002 року) якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати органу доходів і зборів тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов`язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації. Якщо під час митного оформлення товарів за тимчасовою митною декларацією органом доходів і зборів бралися проби (зразки) цих товарів для проведення їх дослідження (аналізу, експертизи) і рішення органу доходів і зборів за результатами такого дослідження (аналізу, експертизи) не може бути прийнято у 30-денний строк з дня оформлення тимчасової митної декларації, цей строк продовжується органом доходів і зборів, але не більше ніж на 15 днів.
Відповідно до частини першої статті 261 Митного кодексу України у разі подання відповідно до статей 259 і 260 цього Кодексу попередньої, тимчасової або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.
Відповідно до Класифікатора типів декларацій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року № 1011, у разі ввезення «ІМ»: тимчасова митна декларація на товари, точні відомості про код згідно з УКТЗЕД яких можуть бути встановлені після проведення їх дослідження, отримання додаткової інформації тощо - «ТН»; додаткова декларація до тимчасової декларації - «ДТ».         
Як встановлено судами попередніх інстанцій на підставі поданих позивачем до суду митних декларацій, у МД - 2 за № 101060001/2013/002051 в розділі № 1 зазначено - ІМ 40 ТН (тимчасова митна декларація), дата перетину кордону з відміткою Житомирської митниці - 13.05.2013; у МД - 2 за № 101060001/2013/002438 в розділі №1 зазначено - ІМ 40 ДТ (додаткова декларація до тимчасової декларації), дата перетину кордону з відміткою Житомирської митниці - 07.06.2013, при цьому в графі 40 відображено відомості про подання тимчасової митної декларації від 13.05.2013 №101060001/2013/002051.
Крім того, у МД - 2 за № 101060001/2013/002287 в розділі № 1 зазначено - ІМ 40 ТН (тимчасова митна декларація), дата перетину кордону з відміткою Житомирської митниці - 31.05.2013; у МД - 2 за № 101060001/2013/002461 в розділі № 1 зазначено - ІМ 40 ДТ (додаткова декларація до тимчасової декларації), дата перетину кордону з відміткою Житомирської митниці - 10.06.2013, при цьому в графі 40 відображено відомості про подання тимчасової митної декларації від 31.05.2013 №101060001/2013/002287.
За таких обставин колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, що імпортований позивачем товар фактично перетнув митний кордон України 13.05.2013 та 31.05.2013 згідно з тимчасовими митними деклараціями №101060001/2013/002051 та № 101060001/2013/002287, а не 07.06.2013 та 10.06.2013 згідно з додатковими деклараціями до тимчасових декларацій як помилково вважає відповідач. Відтак висновок контролюючого органу про порушення ТОВ «АВАНТАЖ 7» статті 2 Закону №185/94-ВР є безпідставним, що, в свою чергу, свідчить про протиправність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 16 січня 2014 року №7026552206.
Разом із тим щодо застосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України Суд зазначає наступне.
Так, відповідно до пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) у разі якщо грошове зобов`язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.
Колегія суддів не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин цієї норми, оскільки матеріалами справи не підтверджено обставини, що в межах кримінального провадження № 32013160000000034 розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) ТОВ «АВАНТАЖ 7».
Між тим, враховуючи вищевикладене, це не вплинуло на правильність ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, у зв`язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.   
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.      
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.     
Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                               І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                   І.Я. Олендер

                                                                                                                        Р.Ф. Ханова