ПОСТАНОВА
Іменем України

28 лютого 2020 року 
Київ
справа №804/3463/15
адміністративне провадження №К/9901/13958/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС 
на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від                 14 вересня 2016 року (судді: Іванов С.М. (головуючий), Чабаненко С.В., Шлай А.В.) 
у справі  № 804/3463/15
за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»
до Дніпропетровської митниці ДФС
про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови, 
В С Т А Н О В И В:
У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (далі - Товариство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС (далі - Митниця, митний орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 03 вересня 2014 року №110010000/2014/600210/1, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03 вересня 2014 року №110010000/2014/20084.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство при здійсненні митного оформлення товару подало всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість Митниця на порушення норм МК України безпідставно прийняла оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та неправомірно застосувала резервний метод визначення митної вартості товару, імпортованого позивачем.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 15 квітня         2015 року відмовив у задоволенні позову Товариства.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 14 вересня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким задовольнив адміністративний позов Товариства повністю.
Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не наведено та не надано будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів за ціною договору.
Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, Митниця звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня      2015 року. Зокрема, скаржник зазначив, що правомірно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки подані декларантом документи містили розбіжності в умовах оплати за оцінюваний товар та не містили відомостей про вартість перевезення оцінюваного товару до кордону України.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 31 жовтня 2016 року відкрив касаційне провадження за скаргою Митниці.
У своїх запереченнях на касаційну скаргу Товариство просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
01 лютого 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 25 лютого 2014 року між позивачем (покупець) та компанією «РНІ АG», Австрія (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 14-0415-12, за умовами якого продавець зобов`язався здійснити покупцю поставку вогнетривких виробів на умовах DAP          ст. Правда Придніпровської залізниці, Україна.
З метою митного оформлення імпортованого товару - невипалені вироби у вигляді цегли, що містять магнезит марки: ANCARBON F6T10Е MK7/20у кількості 11294,100 кг; ANCARBON F6T10E MK7/8- у кількості 10092,600 кг; ANCARBON F6T14S MK 9/30 - у кількості 14011,140 кг; ANCARBON F6T14S MK 9/8 у кількості - 12610,160 кг, Товариство подало до Митниці митну декларацію №110010000/2014/021576, в якій митна вартість товару заявлена за ціною договору (основний метод) за товар марки ANCARBON F6T10E MK 7/20 на рівні 0,8053 євро, марки ANCARBON F6T14S MK 9/30 - 0,9377 євро.
На підтвердження заявленої митної вартості товару декларант разом із митною декларацією подав митному органу наступні документи: зовнішньоекономічний контракт від 25.02.2014 № 14-0415-12, додаткову угоду від 28.03.2014 № 1, додаток (специфікація) до контракту від 23.04.2014 № 3; довідку - підтвердження з банку від 22.07.2014 № 399 про оплату товару; рахунок-проформу від 13.05.2014 №0090670932; рахунок-проформу від 13.05.2014 № 0090670932; рахунок-проформу від 13.05.2014 №0090670934; рахунок-фактуру (інвойс) від 11.07.2014 № 1004068500.
Також Товариство додатково подало залізничну накладну від 14.07.2014 № 041949; лист ПАТ «ДМКД» від 06.08.2014 № 062Д/1179; пакувальний лист б/н від 11.07.2014; два сертифікати якості б/н від 23.05.2014; сертифікат ISO 9001:2008 від 24.06.1991; лист продавця б/н від 21.07.2014; лист продавця (лист вогнетривкості) б/н від 21.07.2014.
Розглянувши подані позивачем документи, Митниця встановила, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, у зв`язку з чим через засоби електронного зв`язку надіслала Товариству повідомлення про необхідність подання додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 МК України.
Позивач відмовився подати будь-які інші витребувані митним органом документи, тому 03 вересня 2014 року Митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № 110010000/2014/600210/1, в якому визначила митну вартість оцінюваного товару за резервним методом, а також склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110010000/2014/20084.
Товар, який надійшов на адресу Товариства, випущено у вільний обіг із застосуванням фінансових гарантій на суму переплати митних платежів відповідно до розділу Х МК України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій цієї статті.
При цьому, частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України). 
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Статтями 57, 58 МК України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини восьмої статті 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак наведені норми зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, підставою для його прийняття стало встановлення відповідачем розбіжностей у поданих декларантом документах та відсутності у них усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема:
1) відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту від 25.02.2014 № 14-0415-12 розрахунки здійснюються наступним чином: покупець перераховує 70% вартості продукції на розрахунковий рахунок продавця протягом 20 банківських днів з моменту отримання оригіналу інвойсу від продавця, 30% вартості продукції покупець сплачує за фактично поставлену продукцію протягом 20 банківських днів з дати постачання такої продукції з урахуванням недостачі (пункт 4.1 контракту). На підтвердження здійснення оплати товару позивачем надана довідка від 22.07.2014 №339 ДОД АО «Райффайзен Банк Аваль» щодо платіжного доручення від 27.06.2014 № 177 на суму 119 183,95 євро та передплатні рахунки-проформи від 13.05.2014 №№0090670932, 0090670933, НОМЕР_3 на суму 120 689,67 євро. Водночас довідка від 22.07.2014 № 339 ДОД АО «Райффайзен Банк Аваль» не відповідає вимогам пункту 2.4 статті 53 МК України, оскільки не є банківським платіжним документом, що стосується оцінюваного товару, а тому не може бути прийнята в якості документа, що підтверджує заявлену митну вартість товару. При цьому сума, вказана у довідці, не співпадає із загальною сумою передплатних рахунків-проформ;
2) комерційний інвойс від 11.07.2014 № 1004068500 не містить відбитку штампу митного органу «Під митним контролем», хоча з наданого пакету документів вбачається, що такий інвойс супроводжував товар протягом його транспортування, а тому повинен бути в наявності у декларанта та належним чином оформлений;
3) відповідно до відомостей залізничної накладної від 14.07.2014 № 041949 вантаж прямував залізничним транспортом із території Китаю до місця призначення - станції «Правда» Придніпровської залізниці. За інформацією зазначених провізних документів наявне перевантаження з китайських вагонів у вагони РЖД. Надані документи не містять відомостей, що однозначно свідчать про включення до ціни товару транспортної складової, яка б враховувала усі понесені продавцем витрати від місця виробництва товару до місця призначення (перевезення, складські витрати, навантажувально-розвантажувальні витрати, витрати з експедирування вантажу).
Надаючи оцінку вищенаведеним доводам Митниці, покладеним в основу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем під час здійснення митного оформлення товару, а також на вимогу митного органу на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту подано повний пакет документів відповідно до переліку, визначеного у частині другій статті 53 МК України.
Судом апеляційної інстанції належним чином надано оцінку наявним у матеріалах справи доказам та обґрунтовано відхилено доводи відповідача про наявність сумніву у заявленій позивачем митній вартості імпортованого товару з підстав, наведених у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.
Так, пунктом 2.1 зовнішньоекономічного контракту від 25.02.2014 № 14-0415-12 визначено, що ціна на продукцію визначається на умовах поставки DAP - ст. Правда Придніпровської залізниці, Україна - при поставці залізничним транспортом.
Відповідно до міжнародних правил Інкотермс 2010 умови поставки DAP («Delivered At Point») означають, що продавець виконав зобов`язання з поставки, коли він надав покупцеві товар, випущений у митному режимі експорту і готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце призначення. Вказані умови покладають саме на продавця нести всі витрати та ризики, пов`язані з транспортуванням товару у місце призначення, включаючи, де це знадобиться, будь-які збори для експорту із країни призначення.
Отже, поставка товару на умовах DАР передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару (в тому числі вартість пакування та маркування), тому для цілей визначення митної вартості ця вартість не потребує коригування.
Разом із тим Суд зазначає, що гр. 56 залізничної накладної від 14.07.2014 №041949 містить інформацію щодо провізної плати, визначену у швейцарських франках, засвідчену штампом ст. Забайкальськ; гр. 59 - відомості про додатковий збір - 70,5 грн.
Під час митного оформлення товару позивач надавав довідку банку ДОД АТ «Райффайзен банк Аваль», що платіжне доручення від 27.06.2014 року № 177 на суму 119183,95 EUR за контрактом від 25.02.2014 № 14-0415-12 виконано банком 27.06.2014 (передплатні рахунки №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 від 13.05.2014), що не заперечується відповідачем.
Також судом апеляційної інстанції правомірно враховано висновок експерта Дніпропетровської торгово-промислової палати від 07.10.2014 № ГО-4509 про підтвердження заявленої Товариством митної вартості імпортованого товару.
Щодо інших доводів Митниці, зазначених у рішенні про коригування митної вартості товарів, то суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав їх безпідставними та такими, що не можуть бути підставою для відмови в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю товарів.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що позивач під час митного оформлення подав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору. Натомість відповідач всупереч вимогам частини другої статті 71 КАС України не довів наявність у Митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність оскаржуваних рішень.
Касаційна скарга зводиться по суті до переоцінки належним чином проаналізованих судами доказів та не дає підстав вважати висновки суду апеляційної інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, - 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                               І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                   І.Я. Олендер
  
                                                                                                                   Р.Ф. Ханова