ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

19 лютого 2020 року                                                                        м. Чернівці
справа № 713/347/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Литвинюк І.М., Височанської Н.К.
секретар Герман Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на покращення майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Пилип`юк І.В.),

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2019 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення витрат на покращення майна.
Свої вимоги обґрунтовував тим, ОСОБА_3 була його сусідкою, з якою перебував у хороших стосунках, в силу своїх можливостей близько двох років допомагав їй по господарству, тому вона запропонувала укласти договір довічного утримання, і 09 грудня 2009 року між ним та ОСОБА_3 такий був укладений та посвідчений приватним нотаріусом Штефюк Н.В., зареєстрований в реєстрі за №5072. Відповідно до умов договору він зобов`язувався довічно утримувати ОСОБА_3 , забезпечувати її їжею, одягом, доглядом, необхідною медичною допомогою, медикаментами, зберегти в її довічному, безоплатному користуванні вказаний в договорі житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , та оплатити ритуальні послуги, вартість матеріального забезпечення була визначена в сумі 605 гривень щомісяця.
Навесні 2010 року, за згодою ОСОБА_3 , почав за власні кошти проводити капітальний ремонт будинку, було проведено такі роботи: перетерто стіни зовні будинку та у всіх кімнатах, побілено будинок повністю зовні та всередині, пофарбовано шалюнки (веранда, вікна, двері), грубку та піч, підлогу та столярку у всіх кімнатах. Для виконання робіт за власні кошти були придбані 25 кг вапна на суму 65,00 грн, емаль білу на суму за 95,00 грн, оліфу на суму 65,00 грн, фарбу для
________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/142/20 

підлоги на суму 145,00 грн., щітку для побілки вартістю 21,00 грн, а всього на суму 431,00 грн. 
Вказані ремонтні роботи виконані ОСОБА_4 , якій було сплачено 1000 гривень. Також вона виконувала аналогічні роботи весною 2015 року, за що заплатив 500гривень з власних коштів. На час роботи забезпечував за власні кошти харчування і перевезення з місця проживання до роботи і назад.
Восени 2015 року за згодою ОСОБА_3 вирішив викопати колодязь на місці, де був старий та непридатний для використання, для чого найняв мешканців с. Багна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які протягом жовтня-листопада 2015 року викопали криницю глибиною 9 м, виготовили і опустили в криницю 9 бетонних кілець, облаштували криницю. Для виконання цих робіт за власні кошти придбав 13 мішків цементу на суму 910,00 грн, пластифікатор на суму 180,00 грн, насос водяний «Водолій» вартістю 700,00 грн, 15 м шлангу на суму 750,00 грн, 15 м тросу на суму 500,00 грн, 15 м шнура для утримання насосу на суму 120,00 грн, 4 болти на суму 60,00 грн, а всього потратив на відновлення колодязя 17082,00 грн. Також придбав швелер, фарбу, цвяхи, бляху оцинковану та дошки. За виконану роботу заплатив 2000,00 доларів США власних коштів. Крім того, за власні кошти організовував харчування робітників, доставляв їх з дому до роботи і назад.
Під час проведення робіт по облаштуванню колодязя, паралельно організував роботи по виготовленню огорожі. Для цього залучив мешканця с. Виженка ОСОБА_7 , який викопав фундамент під огорожу, зробив опалубку, залив бетоном, змонтував металеві стовпи, натягував металеву сітку, виконував зварювальні роботи. Для цих робіт за власні кошти завіз гравій, пісок і камінь, закупив металевий кутник, в тому числі трубу 15х15, цемент м-500, бляху, заклепки, металеву сітку, дріт, фарбу чорна, металеві лист та стелажі.
Також в цей час, за його кошти та матеріалів збудований новий туалет на подвір`ї та  піднавіс для дров розміром 3x8 м вартістю 3814,00 грн, повністю замінена покрівля сараю літ «Б», вартістю 10738,00 грн, замінено покрівлю сараю літ. «В», вартість 8497,00 грн. За власні кошти придбав пиломатеріали, вапно гашене, цвяхи, клямбри, гаки для ринви, ґрунтовку та інші необхідні матеріали. За виконані роботи заплатив ОСОБА_7 17000,00 грн, що на той час по курсу становило 2125,00 доларів США.
За власні кошти виготовлений проект на газифікацію та газифіковано житловий будинок, за що заплатив 2800,00 грн. Вирита  траншея для газової труби, придбано газові труби, крани газові, коліна для монтажу газових труб, шланги для газу на суму 2036,00 грн. Також придбано комплектуючі: переходи, муфти, крани та інші необхідні для проведення газу речі на суму 4891, 90 грн, а також два конвектори по 1130,00 грн на суму 2260,00 грн., газовий лічильник вартістю 950,00 грн. 
Зі згоди та за проханням ОСОБА_3 проведені інші будівельні роботи.
Після проведення перерахованих робіт в господарстві, суттєво збільшилась його вартість, воно набуло нової якості, а по суті створено нову річ. Всі покращення були зроблені, коли він був юридичним та фактичним власником будинковолодіння.
Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи судового експерта Худака М.Я. №06/11/19 від 06.11.2019 року залишкова вартість покращень, здійснених з березня 2010 року по травень 2017 року становить 151890,00 грн, в тому числі: облаштування 60 метрів огорожі із металевої бляхи вартістю 66516,00 грн, облаштування 60 метрів огорожі із металевої сітки вартістю 45243,00 грн, облаштування криниці глибиною дев`ять метрів, в тому числі встановлення бетонних кілець в кількості 9 штук, вартістю 17082,00 грн, заміна покрівлі сараю літ. «Б», вартістю 10738,00 грн, заміна покрівлі сараю літ. «В», вартістю 8497,00 грн, облаштування під навісу для дров, вартістю 3819,00 грн.
Зазначав, що відповідач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем по закону та прийняла спадщину, а тому повинна відшкодувати понесені ним витрати.
      Враховуючи вищевикладене просив стягнути з відповідача ОСОБА_2  на його користь понесені ним витрати на суттєве покращення нерухомого майна за адресою:  АДРЕСА_1  з березня 2010 року по травень 2017 року, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, а саме 151890,00 грн та понесені судові витрати по справі, а саме: сплачений судовий збір за подачу позову 768,40 грн, доплачений судовий збір в сумі 813,50 грн, сплачений судовий збір в сумі 384,20 грн за подачу клопотання про забезпечення доказів, витрати в сумі 5000,00 грн за проведення судової будівельно-технічної експертизи. 
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права.
Доводи скарги мотивує тим, що ОСОБА_2 є спадкоємцем, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , а тому відповідно до ст.1282 ЦК України, повинна відшкодувати понесені ним витрати на суттєве покращення майна.
Вважає, що суд першої інстанції прийшов суперечливих та хибних висновків, які суперечать один одному, оскільки висновок судової будівельно-технічної експертизи судом визнано допустимим доказом, і одночасно визнано даний доказ як неналежний та недостовірний.
Крім того судом першої інстанції не взято до уваги товарні чеки на загальну суму 16219,40 грн., які є належними доказами, проігноровано покази свідків, не надано їм належної оцінки. 
Просив скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, оскільки вимоги викладені в ній не відповідають чинному законодавству, а позовні вимоги не підтверджені достовірними та допустимими доказами. Посилається на те, що між позивачем та покійною ОСОБА_3 взаємні права та обов`язки регулювалися договором довічного утримання, усі поліпшення, ремонт чи інші роботи по господарству робилися виключно за кошти ОСОБА_3 , тоді як апелянт займався тільки організацією таких робіт, хоча і був на той час власником майна. 
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог, оскільки вимога про стягнення витрат на покращення майна з відповідача ОСОБА_2 , яка не була і на даний час не являться власником зазначеного нерухомого майна, а є спадкоємцем за законом п`ятої черги, після смерті ОСОБА_3 , яка за життя боржником позивача не була, оскільки жодних зобов`язань перед ним не мала, а була його кредитором до 04.05.2017 року до часу розірвання договору довічного утримання від 09.12.2009 року.
Однак, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 частково виконано обов`язок з доведення належними, достатніми та допустимими доказами понесення ним витрат на придбання будівельних матеріалів у період 2010 -2017 років на загальну суму 10071,62 грн., а саме придбання у 2015 році пиломатеріалів на суму 7436 грн. та листів металевої бляхи та сітки на суму 2635,62 грн., що підтверджено накладною №4 від 12.08.2015 року та накладною №6 від 05.07.2015 року виданих на ім`я ОСОБА_1 ..
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність належних доказів понесення ОСОБА_1 витрат на покращення майна на суму 10071,62 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Згідно частиною 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що 09 грудня 2009 року між ОСОБА_1  та ОСОБА_3   був укладений та посвідчений приватним нотаріусом Штефюк Н.В., договір довічного утримання, зареєстрований в реєстрі за №5072. Відповідно до умов договору  він зобов`язувався довічно утримувати  ОСОБА_3 , забезпечувати її їжею, одягом, доглядом, необхідною медичною допомогою, медикаментами, зберегти в її довічному, безоплатному користуванні вказаний в договорі житловий будинок, розташований в  АДРЕСА_1 , та оплатити ритуальні послуги, вартість матеріального забезпечення була визначена в сумі 605 гривень щомісяця. 
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.05.2017 року розірвано договір довічного утримання, укладений 09.12.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , припинено право приватної власності ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на підставі договору довічного утримання, укладеного 09.12.2009 року та поновлено право приватної власності ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок, скасовано обтяження (заборону на відчуження) на нерухоме майно за договором довічного утримання від 09 грудня 2009 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або законом (стаття 1217 ЦК України ).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу ) .
За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні. 
Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції в порушення вищезазначених норм права, посилався на відсутність у ОСОБА_2 будь-яких зобов`язань перед ОСОБА_1 , оскільки не була власником нерухомого майна, отриманого в спадок від ОСОБА_3 , а також є неналежним відповідачем у справі.
Колегія судді не погоджується з таким висновком суду, оскільки до спадкоємців в порядку спадкування переходять також і обов`язки, зобов`язання померлої особи, тобто відбувається заміна боржника в зобов`язанні.
Висновки суду першої інстанції є необґрунтованими та свідчать про неправильне застосування норм матеріального права.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на покращення майна є безпідставним та необґрунтованими тому в їх задоволенні слід відмовити з інших підстав.
З матеріалів справи а також з особистих пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні вбачається, що кошти на покращення майна ним були витрачені в період здійснення ним умов договору довічного утримання, тобто в період з 2010 року по 2017 рік.
Частиною першою статі 749 ЦК України передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежного від його вини.
Згідно з частиною першою статті 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та /або догляд відчужувача, не підлягають поверненню. 
Доводи апеляційної скарги про те, що  ОСОБА_2 є спадкоємцем, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , а тому відповідно до ст.1282 ЦК України, повинна відшкодувати понесені ним витрати на суттєве покращення майна, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки кошти, які були витрачені ОСОБА_1 були спрямовані на покращення умов проживання, утримання відчужувача, тому між ними виникли зобов`язання з договору довічного утримання, а не наявної заборгованості покійної ОСОБА_8 перед ОСОБА_1 , що унеможливлює стягнення даних коштів із спадкоємця ОСОБА_2 .. 
Таким чином, указані вище норми матеріального права залишилися поза увагою й відповідною правовою оцінкою суду першої інстанції, який неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними. Залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00№23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Аналізуючи вищевказані норми колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 , з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2019 року скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на покращення майна, відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2020 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк 

Н.К. Височанська