УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
10 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 264/1670/18
провадження № 51-6543ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 квітня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року, які постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017050800000781, за обвинуваченням 
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі — КК України).
Суть питання
За вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 квітня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 3 тис. 768 грн 37 коп. та моральної шкоди у розмірі 50 тис. грн.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 28 жовтня 2019 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 без змін.
У касаційній скарзі захисник посилаючись, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та, на його думку, на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 фактично зводяться до його вказівок на неповноту судового розгляду, незгодою з наданою судами оцінкою доказам та по суті, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому ОСОБА_4 , обмежившись загальними фразами, не конкретизував, яких саме порушень допустилися суди попередніх інстанцій при розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 . Зокрема, захисник не обґрунтував, у чому саме полягали порушення допущені судами першої і апеляційної інстанцій, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених цими судами судових рішень, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом як вироку місцевого суду так і ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412 цього Кодексу.
Також касаційна скарга захисника не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційних скарг сторони захисту. 
Крім того, захисник у поданій касаційній скарзі не обґрунтував чому розгляд справи стосовно ОСОБА_5 в Іллічівському районному суді м. Маріуполя Донецької області є порушенням права останнього на захист, з огляду на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 31 травня 2018 року, якою визначено підсудність цієї справи за Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області.
Відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків — сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                      ОСОБА_3