ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1896/20 Справа № 171/1316/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -      Бондар Я.М.
суддів -                           Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони:
позивач- ОСОБА_1 ,
відповідач-Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року, яка постановлена суддею Чумак Т.А. в м.Апостолове, Дніпропетровської області, -
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача. 
Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року позовна заяв ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача повернута заявнику.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає ухвалу незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
При цьому, вказує, що подана ним позовна заява від 10.10.2019 року, яку суд повернув оскаржуваною ухвалою, не є позовною заявою, яка була залишена судом першої інстанції без руху, ухвалою від 05.08.2019, а є зовсім іншим позовом, ніж позов поданий ним 19.07.2019 року.
Скаржник зазначає, що ухвалу про залишення його позову від 19.07.2019 року без руху він отримав 09.09.2019, таким чином строк для усунення недоліків сплив 16.09.2019 року, таким чином суд мав повернути йому позовну заяву у строк до 23.09.2019 року, що не було зроблено судом, постановленням відповідної ухвали.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаззбут», просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 , без задоволення, оскільки ухвала суду винесена з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, яка зазначена у п.6 ст.353 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_3 , суд першої інстанції керувався ст.185 ЦПК України й виходив з того, що позивач в установлені законом строки не виконав вимоги ухвали від 05.08.2019 про залишення його позову без руху, у зв`язку з чим позовна заява підлягає поверненню позивачу.
Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Повернення позовної заяви - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява вважається неподаною та повертається позивачу за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена.
Частиною 7 ст.185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Суд постановляє ухвалу про повернення позовної заяви, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом (ч.3 ст.185 ЦПК). 
З ухвали суду від 05 серпня 2019 року вбачається, що суд залишив позовну заяву ОСОБА_2 , посилаючись на її невідповідність нормам ст..175 ЦПК, щодо не зазначення у позові обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача, не зазначення доказів, що підтверджують обставини, несплатою судового збору в розмірі 1536,80 грн. (а.с.20-21). 
Матеріали справи містять розписку позивача ОСОБА_4 про отримання ним 09.09.2019 року копії ухвали від 05.08.2019 (а.с.24), отже строк на усунення недоліків закінчувався 15 вересня 2019 року.
Позовна заява ОСОБА_4 , датована 10 жовтня 2019 року (а.с.25-32) не містить відомостей щодо того, що ця позовна заява подана позивачем на виконання ухвали суду про залишення без руху позовної заяви від 19.07.2019, або є уточненою чи зміненою.
З позовної заяви від 10.10.2019 видно, що вона відрізняється від першої позовної заяви, зокрема у позовних вимогах, перша містила дві вимоги немайнового характеру, друга – одну вимогу.
11 жовтня 2019 року, суд першої інстанції постановляє рішення про повернення позовної заяви через порушення строків усунення недоліків, визначених в ухвалі від 05.08.2019 року, хоча повинен був це зробити не пізніше п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків, тобто в строк до 22.09.2019 року.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги ч.3 ст.185 ЦПК України, а також не з`ясував належним чином, чи є подана 10 жовтня 2019 року позовна заява такою, що подана після усунення недоліків, чи, подана заява є новою з новими позовними вимогами, тобто не забезпечив належної організації судового розгляду справи чим порушив право позивача ОСОБА_4 на доступ до правосуддя, закріплене в статті 6 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, у зв`язку з чим ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст. 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання в порядку норм цивільного процесуального закону. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повне судове рішення складено 30 січня 2020 року.

Головуючий:
Судді: