ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 р.	Справа № 520/9981/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., повний текст складено 29.11.19 року по справі № 520/9981/19
за позовом           ОСОБА_1      
до         Головного управління Держгеокадастру у Харківській області                    
про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, в якому просив суд:
- скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом від 16.08.2019 за №Г-9493/0-4961/0/95-19;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області та передати йому у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку, площею 2,0000 га, кадастровий номер 6323180800:03:000:0325, на території за межами населених пунктів Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом від 16.08.2019 року за №Г-9493/0-4961/0/95-19, на думку позивача, підлягає скасуванню.
29 листопада 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду частково задоволено адміністративний позов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом від 16.08.2019 за №Г-9493/0-4961/0/95-19.
Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області площею 2,0000 га, кадастровий номер 6323180800:03:000:0325.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,  відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права; зазначив, що подана позивачем документація із землеустрою не відповідає вимогам чинного законодавства; посилався на втручання судом першої інстанції в дискреційні повноваження відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 , на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що підтверджується державним актом на право постійного користування серія ХР-15-00-000770 від 09.12.1996 року Власівською сільською радою народних депутатів.
У 2017 році ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області із клопотанням про наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 2,0000 га, яка перебуває в його постійному користуванні на підставі Державного акту Серія ХР-15-00- 000770 від 09.12.1996 року та розташована на території Власівської сільської ради.
Наказом Головного управління Держгеокадастру № 15703-СГ “Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою” позивачу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка перебуває у його користуванні на підставі державного акту на право постійного користування землею ХР-15-00-000770 розташованої за межами населених пунктів на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, для подальшої передачі у власність.
В подальшому позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із технічною документацією, відповідно до наказу № 15703-СГ та норм чинного законодавства та просив затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га кадастровий номер 6323180800:03:000:0325, яка розташована за межами населених пунктів на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.
Листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12.03.2018 року № Г-2042/0-1970/0/95-18 від 12.03.2018 повернуло технічну документацію на доопрацювання позивачеві, зазначивши, що зміст та склад технічної документації із землеустрою не в повній мірі відповідає вимогам ст. 55 Закону України “Про Державний земельний кадастр” та запропоновано звернутись до розробника документації із землеустрою для доопрацювання технічної документації.
Листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 22.08.2018 року № Г-9636/0-7009/0/95-18 позивачу повторно відмовлено в затвердженні документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, у зв`язку із тим, що зауваження, зазначені в попередньому листі виправлені частково та зазначено про необхідність доопрацювати представлену документацію, а саме: оформити кадастровий план земельної ділянки відповідно до вимог статті 34 Закону України “Про Державний земельний кадастр”; матеріали геодезичних вишукувань представити відповідно до вимог Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України № 56 від 09.04.1998, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1998 № 393/2833. Окрім того у складі документації наданої для перевірки, наявні не завірені належним чином копії документів.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року по справі №520/9549/18 адміністративний позов задоволено. Скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом № Г-9636/0-7009/0/95-18 від 22.08.2018 року. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації та передачу йому у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, площею 2,0000 га, кадастровий номер 6323180800:03:000:0325, на території за межами населених пунктів Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2019 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року по справі № 520/9549/18 залишено без змін.
Так, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року по справі №520/9549/18 набрало законної 22.04.2019 року.
Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки у власність.
Листом Головного управління Держгеокадастру в Харківській області листом №Г-9493/0-4961/0/95-19 від 16.08.2019 року повідомлено позивача, що зміст та склад документації не в повній мірі відповідає вимогам ст. 55 Закону України «Про землеустрій» та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376. Вказано, що матеріали польових топографо-геодезичних робіт частково не відповідають вимогам Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України № 56 від 09.04.1998, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1998 №393/2833. Зазначено, що для виправлення зазначених невідповідностей, згідно з вимогами ст. 28 Закону України «Про землеустрій», позивачу необхідно звернутися до розробника документації із землеустрою. Крім того, зазначено, що Головне управління повертає позивачу зазначену документацію та матеріали до неї на доопрацювання та для уточнення зазначеної інформації.
Позивач, не погоджуючись з такою відмовою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині передачі ОСОБА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, площею 2,0000 га, кадастровий номер 6323180800:03:000:0325, на території за межами населених пунктів Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в цій частині звернені на майбутнє та права позивача в цій частині вимог не є порушеними. В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до ч.1 ст.308  КАС України  суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
Задовольняючи  позовні вимоги в частині скасування рішення ГУ Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом від 16.08.2019 за №Г-9493/0-4961/0/95-19 та зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Харківській області затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області площею 2,0000 га, кадастровий номер 6323180800:03:000:0325, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача є необґрунтованим в розумінні приписів ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідач відмовляючи позивачу в затвердженні документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки листом №Г-9493/0-4961/0/95-19 від 16.08.2019 року посилався на ті самі підстави, що і в рішенні Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації оформлене листом № Г-9636/0-7009/0/95-18 від 22.08.2018 року, яке було скасовано рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року по справі №520/9549/18.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.
Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (ч.2 ст.55 Закону України "Про землеустрій").
Згідно ст. 30 Закону України "Про землеустрій" погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Стаття 81 ЗК України громадяни України, передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Приписами ч. 4 ст. 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Відповідно до пункту 14 статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.
Згідно п.18 ст.186 ЗК України Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, на підставі проекту землеустрою державним кадастровим реєстратором проведено державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, визначено її кадастровий номер. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки позивачем до матеріалів справи надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.12.2017 року № НВ-6305414792017: земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер 6323180800:03:0000325.
Так, в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року по справі №520/9549/18, яке набрало законної сили 22.04.2019 року, суд прийшов до висновку про скасування рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом № Г-9636/0-7009/0/95-18 від 22.08.2018 року
При цьому, згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 22.08.2018 року № Г-9636/0-7009/0/95-18 позивачу відмовлено в затвердженні документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, зокрема зазначено про необхідність доопрацювати представлену документацію, а саме: матеріали геодезичних вишукувань представити відповідно до вимог Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України № 56 від 09.04.1998, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1998 № 393/2833. Крім того у складі документації наданої для перевірки, наявні не завірені належним чином копії документів.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, в даній справі позивач оскаржує рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом від 16.08.2019 за №Г-9493/0-4961/0/95-19.
Листом Головного управління Держгеокадастру в Харківській області №Г-9493/0-4961/0/95-19 від 16.08.2019 року позивачу відмовлено в затвердженні документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, зокрема зазначено, що матеріали польових топографо-геодезичних робіт частково не відповідають вимогам Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України № 56 від 09.04.1998, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1998 №393/2833.
Тобто, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач відмовляючи позивачу в затвердженні документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки листом №Г-9493/0-4961/0/95-19 від 16.08.2019 року посилався на ті самі підстави, що і в рішенні Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації оформлене листом № Г-9636/0-7009/0/95-18 від 22.08.2018 року, яке було скасовано рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року по справі №520/9549/18.
При цьому, відповідачем у листі №Г-9493/0-4961/0/95-19 від 16.08.2019 року не конкретизовано, які саме недоліки має документація надана позивачем для затвердження документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки. 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом від 16.08.2019 за №Г-9493/0-4961/0/95-19 є протиправною та не грунтується на вимогах чинного законодавства.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті рішення про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом від 16.08.2019 за №Г-9493/0-4961/0/95-19, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, з порушенням  вимог ч.3 ст.2 КАС України. 
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Так, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав належні докази правомірності свого рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом від 16.08.2019 за №Г-9493/0-4961/0/95-19.
Щодо зобов`язання відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою ОСОБА_1 , колегія судів зазначає наступне.
Колегія суддів вказує, що відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).
Також, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова “може”.
Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, затвердити проект землеустрою, або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.
Зобов`язання затвердити технічну документацію із землеустрою в даному випадку не буде втручанням суду в його дискреційні повноваження, а буде обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач протиправно надав останньому формальну відмову з підстав, не передбачених діючим законодавством.
Оскільки процес надання позивачу формальних відмов може тривати безкінечно, то в даному випадку єдиним правильним способом захисту порушеного права є зобов`язання ГУ Держгеокадастру затвердити технічну документацію із землеустрою.
Таке зобов`язання повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Вказана правова позиція щодо дискреційних повноважень суб`єктів владних повноважень узгоджується з позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 у справі № 816/591/15-а та постанові від 18.10.2018 у справі 818/1976/17, що в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом першої інстанції.
До того ж сама Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покладає на національний суд відповідальність за здійснення правосуддя.
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Конвенційний принцип ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Такий висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15, згідно з якою суд вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Враховуючи викладене, а також протиправність відмови у затвердженні технічної документації, яке оформлено листом від 16.08.2019 за №Г-9493/0-4961/0/95-19,  з метою ефективного захисту порушених прав позивача,  колегія суддів погоджується   з висновком суду першої інстанції про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Харківській області затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області площею 2,0000 га, кадастровий номер 6323180800:03:000:0325.
Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для затвердження документації із землеустрою та втручання судом у його дискреційні повноваження, колегія суддів вважає спростованими вищенаведеним.
За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaariv. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorijav. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в зазначеній частині.
Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції  в частині задоволених позовних вимог відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 року по справі № 520/9981/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	О.І. Сіренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  25.02.2020 року