ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19902/18                                                                       

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року                                                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.
За участю секретаря: Гайворонського В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ СМС" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року, суддя Шейко Т.І., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ СМС" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ СМС" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просило визнати протиправними та скасувати в повному обсязі наступні податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві:
- податкове повідомлення-рішення №0001601401 від 14 лютого 2018 року;
- податкове повідомлення-рішення №0001611401 від 14 лютого 2018 року;
- податкове повідомлення-рішення №0001631401 від 14 лютого 2018 року;
- податкове повідомлення-рішення №0001641401 від 14 лютого 2018 року;
- податкове повідомлення-рішення №0001621401 від 14 лютого 2018 року.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта перевірки від 31 січня 2018 року №31/26-15-14-01-05/38241382, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки перевірка була проведена контролюючим органом із порушенням вимог чинного законодавства, та за наслідками такої перевірки уповноважені особи податкового органу дійшли хибного висновку про порушення позивачем податкового законодавства.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Відповідно до ухвал  Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 10 годину 11 лютого 2020 року. У зв`язку з поданням представником позивача адвокатом Кузьменко Л.В. клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, розгляд справи було відкладено на 10-30 18 лютого 2020 року.
О 10-30 18 лютого 2020 року представник позивача ТОВ «Глобал СМС» повторно в судове засідання не з`явилась, подавши електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою.
До поданих представником  позивача  адвокатом Кузьменко Л.В. клопотань не було долучено жодного документу, який би свідчив про поважність його неявки в судове засідання 11 лютого та 18 лютого 2020 року.
Колегія суду  враховує, що договір №31/07/17 про надання правової допомоги від 31 липня 2017 року укладено ТОВ «Глобал СМС» з авокатським об`єднанням «А.ДВА.КА.Т» в особі голови об`єднання Куц Я.О., а отже саме зазначене адвокатське об`єднання зобов`язано було забезпечити представництво інтересів товариства в судових засіданнях у разі тривалої хвороби адвоката Кузьменко Л.В., яка діє на підставі ордеру, серія КВ №704100, виданого адвокатським об`єднанням.
Доводи представника позивача адвоката Кузьменко Л.В., викладені у клопотанні про те, що захист прав та інтересів товариства відповідно до ордеру доручено виключно адвокату Кузьменко Л.В., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в ордері серія КВ №704100 таке посилання відсутнє.
Окрім того, колегія суддів враховує, що договір про надання послуг укладено з адвокатським об`єднанням, а не з адвокатом Кузьменко Л.В. особисто.
Відповідно до ст. 313 КАС України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого не має відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки відсутні докази поважності неявки в судове засідання 11 лютого та 18 лютого 2020 року представника позивача колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності осіб, що нез`явились в судове засідання.  
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 24 листопада 2017 року №13731, була проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ СМС" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.
За результатами перевірки контролюючим органом складено Акт від 31 січня 2018 року №31/26-15-14-01-05/38241382.
З Акту перевірки вбачається, що копію наказу контролюючого органу надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення 01 грудня 2017 року. З направленням на право проведення перевірки ознайомлено під підпис директора товариства Франівську Олену Григорівну. Перевірку проведено в присутності директора.
Під час перевірки відповідачем встановлено наступні порушення:
- пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а саме встановлено порушення строків сплати податкового зобов`язання по податку на прибуток в сумі 225,0 грн при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати грошового зобов`язання; відповідальність передбачена пунктом 126.1статті 126 Податкового кодексу України;
- пункту 44.1 статті 44, статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 194.1 статті 194, пункту 198.1 статті 198, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201, статті 203 Податкового кодексу України, - в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму всього 491912 грн, у тому числі за січень 2015 року в сумі 64292 грн, за жовтень 2016 року в сумі 4139 грн, за грудень 2016 року в сумі 130 грн, за березень 2017 року в сумі 423000 грн, за липень 2017 року в сумі 332 грн, за серпень 2017 року в сумі 19 грн;
- пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України - не подані податкові декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року та жовтень 2016 року; відповідальність передбачена пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України;
- пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України - встановлено порушення строків сплати податкового зобов`язання по податку на додану вартість в сумі 63857,60 грн при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання;
- пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено несвоєчасну реєстрацію податкових накладних з перевищенням терміну реєстрації на 15 і менше календарних днів на загальну суму податку на додану вартість 2887,81 грн, від 16 до 30 календарних днів на загальну суму податку на додану вартість 11,25 грн, від 61 і більше календарних днів на загальну суму податку на додану вартість 350,03 грн.
За наслідками виявлених порушень, на підставі Акта перевірки від 31 січня 2018 року №31/26-15-14-01-05/38241382, Головним управлінням ДФС у м. Києві 14 лютого 2018 року винесені податкові повідомлення - рішення:
- №0001641401 на суму 22,50 грн - за порушення пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а саме встановлено порушення строків сплати податкового зобов`язання по податку на прибуток в сумі 225,0 грн при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати грошового зобов`язання; відповідальність передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України;
- №0001601401 на загальну суму 737   868,00 грн - за порушення пункту 44.1 статті 44, статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 194.1 статті 194, пункту 198.1 статті 198, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201, статті 203 Податкового кодексу України, - в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму всього 491912 грн, у тому числі за січень 2015 року в сумі 64292 грн, за жовтень 2016 року в сумі 4139 грн, за грудень 2016 року в сумі 130 грн, за березень 2017 року в сумі 423000 грн, за липень 2017 року в сумі 332 грн, за серпень 2017 року в сумі 19 грн;
- №0001631401 на суму 340,00 грн за порушення пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України - не подані податкові декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року та жовтень 2016 року; відповідальність передбачена пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України;
- №0001621401 на суму 6385,76 грн - за порушення пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України - встановлено порушення строків сплати податкового зобов`язання по податку на додану вартість в сумі 63857,60 грн при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання; 
- №0001611401 на суму 431,04 грн - за порушення пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено несвоєчасну реєстрацію податкових накладних з перевищенням терміну реєстрації на 15 і менше календарних днів на загальну суму податку на додану вартість 2887,81 грн, від 16 до 30 календарних днів на загальну суму податку на додану вартість 11,25 грн, від 61 і більше календарних днів на загальну суму податку на додану вартість 350,03 грн.
Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх такими, що прийнято з порушенням норм податкового законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з п.75.1. ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки-цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Згідно з пунктом 77.4 статті 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
У відповідності до пункту 77.6 статті 77 Кодексу допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Пунктом 81.2 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.
Як убачається із матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 24 листопада 2017 року №13731, була проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ СМС" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.
Вказана перевірка проводилась податковим органом у присутності директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ СМС" Франівської Олени Григорівни , про що зазначено в Акті перевірки від 31 січня 2018 року №31/26-15-14-01-05/38241382. Будь-яких актів щодо недопуску платником податку уповноважених осіб контролюючого органу до проведення перевірки учасниками справи не надано.
Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Отже, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту ухвалення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 січня 2019 року по справі №813/1012/18.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта щодо порушення відповідачем порядку проведення перевірки.
Щодо правомірності оскаржуваних податкових-повідомлень рішень, колегія суддів зазначає наступне.
Податкове повідомлення-рішення від 14 лютого 2018 року №0001641401 на суму 22,50 грн винесено податковим органом за порушення пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а саме встановлено порушення строків сплати податкового зобов`язання по податку на прибуток в сумі 225,0 грн при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати грошового зобов`язання.
Відповідальність за вказане порушення передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.
Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 126.1 статті 126 цього Кодексу, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах, зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Як убачається з матеріалів справи, при перевірці своєчасності сплати податку на прибуток контролюючим органом встановлено порушення позивачем строків сплати податкового зобов`язання, зазначеного у поданій Товариством податковій декларації по податку на прибуток за 2016 рік №9083599054 від 10 травня 2017 року. 
Дата сплати 22 травня 2017 року, кількість днів прострочки - 3, сума, яка не вчасно сплачена згідно інтегрованої картки платника податків - 225,0 грн.
Доказів щодо своєчасності сплати податкового зобов`язання матеріали справи не містять та позивачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, тому колегія суддів важає, що податкове повідомлення-рішення від 14 лютого 2018 року №0001641401 на суму 22,50 грн прийняте податковим органом відповідно до норм чинного законодавства та є правомірним. 
Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення №0001601401 від 14 лютого 2018 року на загальну суму 737 868,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Вказане податкове повідомлення-рішення винесено за порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 194.1 статті 194, пункту 198.1 статті 198, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201, статті 203 Податкового кодексу України, - в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму всього 491912 грн, у тому числі за січень 2015 року в сумі 64292 грн, за жовтень 2016 року в сумі 4139 грн, за грудень 2016 року в сумі 130 грн, за березень 2017 року в сумі 423000 грн, за липень 2017 року в сумі 332 грн, за серпень 2017 року в сумі 19 грн.
Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних пс .ожень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Приписи п. 135.1 ст. 135 ПК України визначають, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
За правилами п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.
В статті 185 Кодексу наведено визначення об`єкта оподаткування, а пунктом 188.1 статті 188 Кодексу - порядок визначення бази оподаткування з постачання товарів/послуг.
Статтею 194 Податкового кодексу України визначені операції, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою.
Операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною ( пункт 194.1).
Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.
Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-ХІУ (надалі - Закон №996-ХІУ), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
В розумінні Закону №996-ХІУ, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХІУ, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV).
Отже, з вищезазначеної норм закону слідує, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу п. 198.6 ст. 198 ПК).
За змістом п.200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.З ГК України).
Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Порядок надання податкової декларації та строки розрахунків з бюджетом встановлені статтею 203 Податкового кодексу України.
Як встановлено судом першої інстанції та дана обставина зафіксована в акті перевірки, за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року позивачем задекларовано податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 16   172   996 грн. 
Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за цей же період встановлено їх заниження всього у сумі 1   051   727 грн, в тому числі за жовтень 2014 року в сумі 326   097 грн, за січень 2015 року в сумі 430   330 грн, за жовтень 2016 року в сумі 295   300 грн. Зведені дані щодо задекларованих платником податків та встановлених у ході проведення перевірки сум податкових зобов`язань, податкового кредиту, податку на додану вартість за цей період наведено в додатку 8 до акту перевірки.
Перевіркою достовірності відображених показників у поданих податкових деклараціях з податку на додану вартість (рядки 1.1 - 8) за згаданий період, встановлено наступне.
Перевіркою відображення у рядку 1.1 Декларацій "Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів" за перевіряємий період задекларовано у загальній сумі ПДВ 16   166   169 грн. На формування показників мало вплив здійснення операцій з надання послуг по забезпеченню передачі трафіку, розсилки повідомлень, тощо.
Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року в сумі 16   166   169 грн на підставі регістрів синтетичного обліку - оборотно-сальдові відомості по рахункам 31, 36, 64, 70, тощо; регістри аналітичного обліку, податкові накладні, договори, акти виконаних робіт, виписки банку, реєстри виданих податкових накладних.
Встановлено заниження задекларованих суб`єктом господарювання показників у рядку 1.1 Декларацій "Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів" всього на суму 1   051   727 грн, в тому числі за жовтень 2014 року в сумі 326   097 грн, за січень 2015 року в сумі 430   330 грн, за жовтень 2016 року в сумі 295   300 грн.
Перевіркою встановлено, що Товариство не подало податкові декларації по податку на додану вартість за жовтень 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, жовтень 2016 року, в результаті чого встановлено заниження показників у колонці Б рядка 1 Декларацій "Операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20 відсотків, крім імпорту товарів" на суму 1   051   727 грн, в тому числі за жовтень 2014 року в сумі 326   097 грн., за грудень 2014 року 0 грн, за січень 2015 року в сумі 430 330 грн, за жовтень 2016 року в сумі 295   300 грн.
Контролюючим органом зауважено, що на момент складання акта перевірки закінчився термін позовної давності донарахувань по податку на додану вартість за 2014 рік. Неподання податкових декларацій по податку на додану вартість за жовтень та грудень 2014 року, не зареєстровані податкові накладні в ЄДРПН за вересень - грудень 2014 року не вплинули на донарахування за результатами перевірки.
Внаслідок неподання податкових декларацій по податку на додану вартість за січень 2015 року та жовтень 2016 року встановлено заниження податкових зобов`язань всього на суму 725   630 грн, в тому числі: за січень 2015 року в сумі 430   330 грн (дані наведені в таблиці в акті перевірки); - за жовтень 2016 року в сумі 295   300 грн (дані також наведені в таблиці в акті перевірки).
Крім того, за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року позивачем задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість в сумі 15   278   278 грн.
Перевіркою правомочності визначення податкового кредиту за цей період встановлено його заниження всього на суму 549   100 грн, у тому числі: - заниження всього у сумі 973   284 грн, в тому числі за жовтень 2014 року в сумі 315   382 грн, за січень 2015 року в сумі 366   038 грн, за жовтень 2016 року 291864 грн; - завищення всього у сумі 424   184 грн, в тому числі за жовтень 2016 року у сумі 703 грн, грудень 2016 року у сумі 130 грн, березень 2017 року у сумі 423   000 грн, за липень 2017 року у сумі 332 грн, за серпень 2017 року у сумі 19 грн.
Зведені дані щодо задекларованих платником податків та встановлених у ході перевірки сум податкових зобов`язань, податкового кредиту, податку на додану вартість за  згаданий період наведено в додатку 8 до акта перевірки.
Перевіркою достовірності відображених показників у поданих Деклараціях з податку на додану вартість (рядки 10.1 - 16.1) позивачем за вказаний період встановлено наступне.
У рядку 10.1.1 Декларацій з податку на додану вартість "Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) з податком на додану вартість на митній території України товарів/послуг та необоротних акативів за основною ставкою та нульовою" показників за вказаний період, згідно наданих до перевірки документів, у загальній сумі 15     309     228 грн. встановлено, що суб`єкт господарювання до складу податкового кредиту відносив ПДВ по операціям з придбання ініціація смс - трафіка, доступ до інтерфейсу, придбання товарів, робіт, послуг для ведення господарської діяльності.
Проведеною перевіркою відображеного показника за згаданий період, згідно наданих до перевірки документів, в загальній сумі 15   309   228 грн на підставі наступних документів: документи бухгалтерського і податкового обліку, договори з додатковими угодами, акти надання послуг, виписки з банку, податкові накладні, реєстри отриманих податкових накладних, тощо.
Встановлено заниження задекларованих позивачем показників у рядку 10.1 Декларацій "Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) з податком на додану вартість на митній території України товарів/послуг та необоротних активів за основною ставкою та нульовою" всього у сумі 549   100 грн, у тому числі - заниження всього у сумі 973   284 грн, в тому числі за жовтень 2014 року в сумі 315   382 грн, за січень 2015 року в сумі 366   038 грн, за жовтень 2016 року 291864 грн; - завищення всього у сумі 424   184 грн, в тому числі за жовтень 2016 року 703 грн, грудень 2016 року у сумі 130 грн, березень 2017 року в сумі 423000 грн, липень 2017 року у сумі 332 грн, серпень 2017 року у сумі 19 грн.
Внаслідок неподання податкових декларацій по податку на додану вартість за жовтень 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, жовтень 2016 року встановлено заниження податкового кредиту всього у сумі 973   284 грн, в тому числі за жовтень 2014 року в сумі 315   382 грн, за грудень 2014 року у сумі 0 грн, за січень 2015 року у сумі 366   038 грн, за жовтень 2016 року у сумі 291   864 грн.
Податковим органом прийнято до уваги, що на момент складання акта перевірки закінчився термін позовної давності донарахувань по податку на додану вартість за 2014 рік, а тому показники за цей період не вплинули на донарахування за наслідками перевірки.
Внаслідок неподання податкових декларацій по податку на додану вартість за січень 2015 року та жовтень 2016 року встановлено заниження податкового кредиту всього на суму 657   902 грн, у тому числі за січень 2015 року в сумі 366   038 грн (дані наведені в таблиці в акті перевірки), за жовтень 2016 року в сумі 291   864 грн (дані наведені в таблиці в акті перевірки).
Товариство віднесло до податкового кредиту ПДВ по податковим накладним, по яким порушено порядок реєстрації в ЄРПН всього у сумі 1   184 грн, в тому числі за жовтень 2016 року у сумі 703 грн, грудень 2016 року у сумі 130 грн, липень 2017 року у сумі 332 грн, серпень 2017 року у сумі 19 грн (дані наведені в таблиці в акті перевірки).
З акту перевірки вбачається, що перевіркою було встановлено порушення податкового законодавства при здійсненні взаєморозрахунків з Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕЛФАСТ", що призвело до завищення податкового кредиту за березень 2017 року у сумі 423   000 грн.
Позивач, не погоджуючись із застосованими оскаржуваним податковим повідомленням рішенням №0001601401 від 14 лютого 2018 року зобов`язаннями на загальну суму 737 868,00 грн, вказав саме на взаємовідносини з даним контрагентом, зокрема, що всі документи бухгалтерського обліку були наявні, а пояснення керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛФАСТ", відібрані старшим оперуповноваженим ОУ ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м Києві 19 травня 2017 року, не є належним доказом на спростування задекларованої господарської операції.
Колегія суддів зазначає, що при оцінці реальності вчинення господарської операції мають бути враховані не лише документи бухгалтерського обліку, а і інші чинники, які б у своїй сукупності підтверджували вчинену господарську операцію.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Судова колегія звертає увагу, що самі по собі пояснення керівника контрагента позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛФАСТ", відібрані старшим оперуповноваженим ОУ ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м Києві 19 травня 2017 року, не є достатнім і переконливим доказом на спростування господарської операції, задекларованої позивачем. 
Разом з тим, особа, яка одночасно є засновником, директором, бухгалтером підприємства, при цьому спростовує будь-яку участь у фінансово-господарській діяльності товариства, наголошує на непідписанні жодних документів щодо укладення та виконання договорів, за відсутності інших трудових ресурсів, основних фондів, виробничих активів, які необхідні для здійснення задекларованих операцій, - ставить під сумнів вчинення такої господарської операції. Якщо припускати укладення цивільно-правових угод як щодо залучення трудових ресурсів, так і виробничих активів, то знову ж таки, від імені товариства такі угоди мав укладати керівник. 
Крім того, зазначений в установчих документах ТОВ "ЕЛФАСТ" керівник - Нюнько Галина В`ячеславівна спростовує будь-яке підписання документів, у тому числі і довіреностей від свого імені на вчинення певних дій.
До матеріалів справи також було долучено вирок Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2017 року з якого вбачається, що за грошову винагороду зазначена особа  підписала  документи по реєстрації ТОВ «Елфаст», виступила директором підприємства, самостійно підприємницьку діяльність не здійснювала, ніколи не укладала правочинів з суб`єктами господарювання.  Позивачем  не було спростовано  той факт, що даний вирок стосується саме  керівника Нюнько Г.В. яка значилась як керівник ТОВ «Елфаст».
До матеріалів справи позивачем долучено договір про надання послуг, додаткову угоду з яких убачається, що останні підписані під імені ТОВ «Елфаст» керівником ОСОБА_3 .
Окрім того, всі подані до суду акти надання послуг, рахунки оплати вартості послуг під імені ТОВ «Есфаст» підписано Нюнько Г.В .
Інших доказів, які б свідчили, що господарська діяльність позивача та його контрагента відповідно до умов договору та додаткової угоди мала місце та була реальною, представник позивача не надав, а ті докази, які були подані не дають можливості  прослідкувати реальне виконання договору, а саме надання послуг з ініціації смс-трафіку.
Водночас, первинні документи, які підтверджують дані податкового обліку платника податків, повинні бути достовірними, тобто відображати дійсний зміст господарських операцій, які впливають на визначення об`єкта оподаткування. В іншому випадку первинні документи, які не відображають реального руху активів між учасниками господарської операції, є недостовірними.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ТОВ "Елфаст" здійснювало діяльність на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам, мінімізації податкових зобов`язань, формування "технічного кредиту" іншим суб`єктам господарської діяльності, зокрема і позивачу.
Також, колегія суддів зазначає, що за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року товариством задекларовано податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 954   354 грн.
Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за вказаний період встановлено заниження всього на суму 491   912 грн, у тому числі за січень 2015 року в сумі 64   292 грн, за жовтень 2016 року в сумі 4   139 грн, за грудень 2016 року в сумі 130 грн, за березень 2017 року в сумі 423   000 грн, за липень 2017 року в сумі 332 грн, за серпень  2017 року в сумі 19 грн.
При перевірці вчасності сплати податку на додану вартість встановлено порушення строків сплати податкового зобов`язання по податку на додану вартість, яке виникло по податковому повідомленню-рішенню форми Р №0050751201 від 12 листопада 2016 року на суму 63   857,60 грн.
Отже, встановлено порушення строків сплати податкового зобов`язання по податку на додану вартість в сумі 63857,60 грн при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.
Перевіркою вчасності подання звітності по податку на додану вартість за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2017 року встановлено, що не подані податкові декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року та жовтень 2016 року.
Щодо доводів позивача стосовно висновків перевірки, що позивачем не подано податкові декларації по податку на додану вартість за жовтень 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, жовтень 2016 року, в результаті чого занижено податковий кредит на суму 973   284 грн, зокрема, що контролюючим органом визначено суму податку на додану вартість, яку необхідно було сплатити за січень 2015 року в розмірі 64292 грн, - позивач зазначив, що поза увагою службових осіб, що здійснювали перевірку, залишився факт сплати вказаного податку 27 лютого 2015 року, що підтверджується платіжним дорученням №85 від 27 лютого 2015 року. 
Позивачем зазначено, що протягом періоду часу, визначеного статтею 203 Податкового кодексу України, ТОВ "ГЛОБАЛ СМС" було позбавлено можливості подавати податкову декларацію в електронній формі через заборону органами Державної податкової служби України (на той час) для платника податків прийом звітності по електронній пошті, проте товариство сплатило нараховану суму податку на додану вартість в розмірі 66   776 грн. Отже, хоча податкова декларація і не була подана вчасно в електронній формі через обставини, які не залежали від товариства, однак це не могло призвести до заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість, оскільки такий податок позивачем сплачено. До того ж податкова декларація подана в паперовому вигляді.
Вказані доводи апелянта є необґрунтованими з огляду на наступне.
Пунктом 6.1 статті 6 Податкового кодексу України встановлено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
У відповідності з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, які платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1. статті 16 Кодексу платник податку зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (пункт 31.1 ПК України).
Відповідно до статті 35 Податкового кодексу України сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Сплата податків і зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим кодексом або законами з питань митної справи.
Порядок сплати податків та зборів встановлюється цим кодексом або законами з питань митної справи для кожного податку окремо.
Статтею 36 Податкового кодексу України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим кодексом, законами з питань митної справи.
Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.
Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.
Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим кодексом або законами з питань митної справи.
Відповідно до статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.
Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов`язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Кодексу встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.
Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки (пункт 49.3 статті 49 ПК України).
Відповідно до пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.
Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.
Отже, платник податку вправі самостійно обирати один із зазначених способів подачі податкової декларації (електронний чи паперовий) лише у тому випадку, якщо інше не передбачено нормами Податкового кодексу України. Оскільки податковим законодавством встановлено імперативний обов`язок щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість виключно в електронному вигляді, єдиний виняток передбачений змістом абзацу третього пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, а саме припинення дії попереднього договору про визнання електронних документів на період до моменту складення нового договору. При цьому відповідний договір повинен відповідати всім законодавчо визначеним, описаним вище вимогам.
Таким чином, відповідно до пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу податкова звітність з податку на додану вартість подається виключно в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. Наявність діючого договору про визнання електронних документів позбавляє платника податків можливості подавати податкову звітність у паперовому вигляді.
Головною відмінністю податкової звітності з податку на додану вартість, починаючи з 01 січня 2015 року стало покладення на платника податків обов`язку щодо її подання засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб, що забезпечувало належне функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість.
Таким чином, надіслання податкової звітності передбачено в електронному вигляді, відтак, надіслання позивачем податкової звітності в паперовій формі за січень 2015 року не відповідало приписам діючого законодавства.
Разом з тим, відповідно до пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог підпунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.
Відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Приписами пункту 55.1 статті 55 цього Кодексу передбачено, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.
Доказів оскарження рішення контролюючого органу щодо неприйняття декларації за січень 2015 року позивачем не надано.
Колегія суддів зазначає, що квитанція №1 щодо неприйняття податковим органом податкової декларації з ПДВ, отримана "20.11.2014 року 11:54" не підтверджує подання звітності за січень 2015 року. 
Разом з тим, апелянтом не заперечується сплата податку за січень 2015 року з порушенням визначеного Податковим кодексом України строку сплати. 
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач був зобов`язаний подавати звітність з податку на додану вартість шляхом подання відповідної декларації в електронній формі, оскільки подання до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, є обов`язком платника податків (підпункт 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України).
Щодо виявлених порушень в інших періодах, позивач ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не спростовує.
Таким чином, контролюючий орган правомірно прийняв податкові повідомлення-рішення №0001601401, №0001631401, №0001621401 та застосував до позивача фінансові зобов`язання.
Крім того, матеріали справи свідчать, що під час проведення перевірки відповідачем встановлено порушення реєстрації податкових накладних в ЄРПН.
Щодо податкового повідомлення-рішення №0001611401 від 14 лютого 2018 року про застосовання штрафних санкції за порушенням граничних термінів реєстрації податкових накладних, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 201.1. статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду.
Згідно з підпунктом 201.10. статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків :для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Правовими положеннями п. 120-1.1 статті 120-1 ПК України встановлено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
Відповідно до п.11 Порядку №1307 у разі нарахування податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України платник податку складає окремі зведені податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, які призначаються для їх використання / починають використовуватися: 1) в операціях, що не є об`єктом оподаткування; 2) в операціях, звільнених від оподаткування; 3) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; 4) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Такі зведені податкові накладні складаються не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду. У разі складання зведеної податкової накладної в графі «Зведена податкова накладна «робиться помітка «X».
Отже, положеннями Порядку № 1307 визначено детальний перелік податкових накладних, які не підлягають наданню отримувачу (покупцю). Вказаний перелік включає в себе не тільки податкові накладні, складені на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість та операції, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість, але й інші групи операцій, здійснення яких обумовлює ненадання податкових накладних продавцю.
Системний аналіз статті 201 та пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України дає підстави для висновку про те, що порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до такого платника штрафу, за виключенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.
Тобто, для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, необхідна наявність двох обов`язкових складових: 1) податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, 2) повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.12.2018 року № 807/68/18.
Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на порушення вимог підпункту 201.1, підпункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України ТОВ "ГЛОБАЛ СМС" на адресу контрагентів - покупців зареєстровано в ЄРПН податкові накладні з порушенням граничних термінів реєстрації, а саме: ПН №21 з датою виписки 01 вересня 2016 року на суму ПДВ 350,03 грн зареєстрована 07 грудня 2016 року, кількість днів затримки 82; ПН №17 з датою виписки 31 жовтня 2016 року на суму ПДВ 11,25 грн зареєстрована 15 грудня 2016 року, кількість днів затримки 30; ПН №23 з датою виписки 30 червня 2017 року на суму ПДВ 2887,81 грн зареєстрована 18 липня 2017 року, кількість днів затримки 3.
Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення №0001611401 від 14 лютого 2018 року про застосовання штрафних санкції за порушенням граничних термінів реєстрації податкових накладних, є правомірним та не підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 14 лютого 2018 року №0001601401, №0001611401, №0001631401, №0001641401, №0001621401, прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві з дотриманням норм чинного законодавства, а тому є правомірними та не підлягають скасуванню.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ СМС" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 18 лютого 2020 року.