ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3176/20 Справа № 214/9094/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/9094/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання – Євтодій К.С.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачі - Російська Федерація, Акціонерне товариство «Сбербанк», Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1   на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року, яка постановлена  суддею Поповим В.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 грудня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Російської Федерації, Акціонерного товариства «Сбербанк», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк» про стягнення моральної шкоди.
Просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 1000000 грн. у відшкодування моральної шкоди, пов`язаної зі збройною агресією Російської Федерації проти України та з його безпосередньою участю у зв`язку з цим у бойових діях по захисту суверенітету України, іі територіальної цілісності та недоторканості.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_1 , як фізична особа, звернувся з позовом до відповідача – держави Російська Федерація, у спорі щодо відшкодування моральної шкоди, який суб`єктно не належить до юрисдикції національних судів України.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити матеріали до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що суд першої інстанції, захищаючи від правосуддя Російську Федерацію, проігнорував ту обставину, що позов заявлено ще до двох відповідачів, які перебувають у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки, даний спір не відноситься до розгляду цивільної юрисдикції судів України, оскільки пред`являти позов до іноземної держави можна лише за згодою компетентних органів відповідної іноземної держави.
Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права та невірного тлумачення норм матеріального права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Згідно частини першої-другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.
Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Відповідно до статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. До переліку міст, які визнані цією постановою окупованими входить також і м. Горлівка.
Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у грудні 2019 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Російської Федерації, Акціонерного товариства «Сбербанк», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк» про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок агресії Російської Федерації проти України, в якому просить стягнути з відповідачів, у тому числі й з Російської Федерації, на його користь відшкодування моральної шкоди 1 000 000,00 грн. (а.с. 1-14).
Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з вищенаведених підстав.
Крім того, застосувавши під час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі норми Закону України «Про міжнародне приватне право» та Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, суд першої інстанції не врахував, що даними нормативно-правовими актами суд має керуватися під час ухвалення судового рішення по суті, а не при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.
При цьому, відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації, Акціонерного товариства «Сбербанк», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк» про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок агресії Російської Федерації проти України, з тих підстав, що позов подано до іноземної держави, яка не може бути відповідачем у національному суді України, суд першої інстанції взагалі не взяв до уваги ту обставину, що позов пред`явлено не тільки до іноземної держави, але й до юридичних осіб - Акціонерного товариства «Сбербанк», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк», не надавши цій обставині жодної правої оцінки.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов виснвоку, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі, повинен був керуватися положеннями частини 2 статті 48 ЦПК України, відповідно до якої позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава, а також ст. ст. 175, 177, 187 ЦПК України.
З урахуванням викладеного, дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя, що є беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної ухвали з направленням матеріалів цивільної справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України,  суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 рокускасувати та направити матеріали за позовом  ОСОБА_1 до Російської Федерації, Акціонерного товариства «Сбербанк», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк» про стягнення моральної шкоди до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання   відповідно до вимог ЦПК України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2020 року.

Головуючий: 

Судді: