ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2761/20 Справа № 210/5641/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач- Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1  – адвоката Гузєва Ігоря Григоровича тавідповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року, ухваленого суддею Літвіненко Н.А. у м Кривому Розі, (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні),-
ВСТАНОВИВ :
У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.
В обґрунтування позову зазначила, що вона працювала в період часу: з 22.02.1982 по 16.01.1984 – на посаді оператора поста керування №10 цеху Блумінг КМЗ «Кривроріжсталь»; з 16.01.1984 по 01.10.1993 – на посаді оператора поста керування №10 цеху Блумінг КМК «Криворіжсталь»; з 07.06.1994 по 08.10.1996 – на посаді гладильника цеху благоустрою та охорони території комбінату КМК «Криворіжсталь»; з 08.10.1996 по 06.04.2004 – на посаді гладильника цеху благоустрою КДГМК «Криворіжсталь»; з 06.04.2004 по 12.01.2006 – на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «Криворіжсталь»; з 12.01.2006 по 14.06.2007 – на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг»; з 14.06.2007 по 06.07.2010 – на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Правонаступником вищезазначених підприємств є Публічне акціонерне товариство "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ". 
Позивач працювала в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпеки що перебуваючи в трудових відносинах з юридичними особами, правонаступником яких є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», виконуючи свої трудові обов`язки, підпадала під дію інфрачервоного випромінювання, що перевищувало гранично допустимий рівень. Внаслідок тривалого впливу вказаного вище шкідливого фактору виробництва, позивач отримала професійне захворювання – «променева катаракта обох очей». Дане захворювання призвело до безстрокової втрати професійної працездатності позивача в ступені 10 %.
Даний факт підтверджується актом №1 форми П-4 «Розслідування хронічного професійного захворювання» від 21.01.2011 року. 
Зазначила, що внаслідок професійного захворювання, 02.03.2011 року позивач пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, де їй встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 10% (десять відсотків), у зв`язку з професійним захворюванням. Медико-соціальною експертною комісією встановлена потреба позивача у додаткових видах допомоги: медикаментозне лікування обох очей, медична реабілітація.
Вказала, що таким чином змушена тривалий час проходити відновлювальні процедури і лікування. У зв`язку з професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлена можливості в повній мірі реалізовувати свої звички та бажання, у позивача спостерігається погіршення функції зору, а саме: «туман перед очима, періодична сльозотеча, періодичний головний біль при підвищеному артеріальному тиску, загальна слабкість».
Зазначила, що додаткових страждань їй завдає безстроковість негативних змін в її житті, що пов`язане з ушкодженням здоров`я.
Просила стягнути з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на її користь 41 730 грн. в рахунок компенсації за моральну шкоду завдану працівнику внаслідок ушкодження її здоров`я.
Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (юридична адреса: м.Кривий Ріг, вул.Орджонікідзе, буд.1, код ЄДРПОУ 24432974) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 20 000 (двадцять тисяч) грн. в рахунок компенсації за моральну шкоду завдану ушкодженням здоров`я на виробництві без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (юридична адреса: м.Кривий Ріг, вул.Орджонікідзе, буд.1, код ЄДРПОУ 24432974) на користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Представник позивача, адвокат Гузєв І.Г., будучи незгодним із визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване судове рішення в частині збільшення розміру моральної шкоди до заявлених у позові вимог.
Скаржник вважає, що стягнутий судом першої інстанції розмір грошових коштів є недостатнім для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання в результаті, якого ОСОБА_1 у віці 52 років втратила 10% професійної працездатності. Представник позивача вважає, щ суд першої інстанції не в достатній мірі врахував, що у зв`язку з професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлена можливості в повній мірі реалізовувати свої звички та бажання, у позивача спостерігається погіршення функції зору, а саме: «туман перед очима, періодична сльозотеча, періодичний головний біль при підвищеному артеріальному тиску, загальна слабкість». Негативні зміни в житті позивача є довготривалими, курси лікування не надають належного ефекту, усвідомлення чого, завдає позивачу докового душевного болю та страждань. Скаржник наголошує на тому, що не в повній мірі врахував той факт, що позивач піддавалася впливу шкідливих факторів виробництва лише під час перебування у трудових відносинах із відповідачем, який систематично не виконував свій обов`язок по створенню нешкідливих умов праці, завдаючи шкоду здоров`ю позивача, що збільшує ступінь вини відповідача.
В апеляційній скарзі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.
При цьому, скаржник зазначає, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не вчиняв будь-яких протиправних дій, будь-яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, крім іншого, не встановлено причинного зв`язку між ушкодженням здоров`я та заподіянню страждань ОСОБА_1 , тому висновок суду першої інстанції про обов`язок підприємства відшкодувати позивачу моральну шкоду, вважає невірним. Також, відповідач вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 20 000 грн. не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, і критеріям ст.23 ЦК України, вважає визначений судом розмір завищеним і належним чином не обґрунтованим. Окрім того, скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції надав перевагу доказам позивача, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
Відзиви на апеляційні скарги сторін не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, тоді, як апеляційна скарга відповідача не може бути задоволена, з огляду на таке. 
Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , працювала в періоди часу з 22.02.1982 по 16.01.1984 – на посаді оператора поста керування № 10 цеху Блумінг КМЗ «Кривроріжсталь»; з 16.01.1984 по 01.10.1993 – на посаді оператора поста керування № 10 цеху Блумінг КМК «Криворіжсталь»; з 07.06.1994 по 08.10.1996 – на посаді гладильника цеху благоустрою та охорони території комбінату КМК «Криворіжсталь»; з 08.10.1996 по 06.04.2004 – на посаді гладильника цеху благоустрою КДГМК «Криворіжсталь»; з 06.04.2004 по 12.01.2006 – на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «Криворіжсталь»; з 12.01.2006 по 14.06.2007 – на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг»; з 14.06.2007 по 06.07.2010 – на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Правонаступником вищезазначених підприємств є Публічне акціонерне товариство "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ".
Даний факт підтверджується відомостями внесеними до трудової книжки позивача, актом № 1 «розслідування хронічного професійного захворювання» від 28.01.2011 року (форми П-4), а також не заперечувався сторонами.
Відповідно до акту №1 (форми П-4) розслідування хронічного професійного захворювання від 28 січня 2011 року позивач має професійне захворювання – «променева катаракта обох очей».
Згідно п.16 акту №1 (форми П-4) розслідування хронічного професійного захворювання від 28 січня 2011 року професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло за таких обставин: працюючи з 22.02.1982 по 16.01.1984 – на посаді оператора поста керування № 10 цеху Блумінг КМЗ «Кривроріжсталь»; з 16.01.1984 по 01.10.1993 – на посаді оператора поста керування № 10 цеху Блумінг КМК «Криворіжсталь»;з 07.06.1994 по 08.10.1996 – на посаді гладильника цеху благоустрою та охорони території комбінату КМК «Криворіжсталь»; з 08.10.1996 по 06.04.2004 – на посаді гладильника цеху благоустрою КДГМК «Криворіжсталь»; з 06.04.2004 по 12.01.2006 – на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «Криворіжсталь»; з 12.01.2006 по 14.06.2007 – на посаді гладильника цеху благоустрою ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг»; з 14.06.2007 по 06.07.2010 – на посаді гладильника цеху благоустрою, підпадала під дію інфрачервоного випромінювання, що перевищувало ГДР через недосконалість робочих місць.
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 02 березня2011 року серії 10ААА №006331 позивачці, ОСОБА_1 , була встановлена втрата професійної працездатності та визначено ступінь втрати професійної працездатності - 10%, безстроково.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання останьою трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених статтями 153, 173 КЗпП для відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і не може погодитись із доводами апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди та завищеної суми, визначеної судом для відшкодування моральної шкоди, а також частково погоджується із доводами представника позивача ОСОБА_2 щодо заниженого розміру стягнутої моральної шкоди, з огляду на наступне.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване відповідачем судове рішення відповідає зазначеним вище нормам закону.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці.
Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі №1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України таст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XIIдержавна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. 
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Під час судового розгляду судом встановлено, що втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків на підприємстві позивача, тому відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України поклав обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди саме на відповідача, оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, у зв`язку з чим, доводи скаржника про те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не вчиняв будь-яких протиправних дій, будь-яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, колегія суддів відхиляє.
Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23,1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.
Доводи відповідача щодо вини позивача у виникненні у неї професійного захворювання, яка добровільно виконувала роботу в шкідливих умовах праці, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. 
Наведене повністю кореспондує нормам ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок тривалої роботи позивача впродовж 27 років 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, таких як інфрачервоне випромінювання, яке перебільшувало ГДР через недосконалість робочих місць у  ОСОБА_1  виникло професійне захворювання внаслідок, якого вона втратила 10% працездатності з 02.03.2011 року безстроково,що вимагає додаткових зусиль для організації її життя. 
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, незворотність негативних наслідків, спричинених професійним захворюванням, характер немайнових витрат вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її розмір з 20 000 грн. до 40 000 грн. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 20 000 грн. до 40 000 грн.
Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, задовольнити частково, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 рокув частині розміру моральної шкоди, змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»на користь ОСОБА_1  з 20 000 (двадцяти тисяч) грн. до 40 000 (сорока тисяч) грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.
Головуючий:
Судді: