Справа № 446/2439/18                                 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І. 
Провадження № 22-ц/811/3315/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 січня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Курій Н.М.,
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,
за секретаря – Матяш С.І.,
з участю ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 вересня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Костюк У.І.,

в с т а н о в и в:

11.12.2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просила стягнути аліменти з відповідача в розмірі ј частки всіх доходів щомісячно на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, починаючи з 01.09.2017 року до закінчення навчання останьою чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку із тим, яка з зазначених обставин настане першою, стягнути з відповідача на її користь половину понесених нею додаткових витрат на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 38495,77 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_3 є батьком повнолітньої ОСОБА_4 , яка навчається на другому курсі Львівського національного аграрного університету за напрямком підготовки Міжнародні економічні відносини освітнього рівня бакалавр денної форми навчання, відповідно до договору з 01.09.2017р. по 30.06.2021р. У зв`язку з тим, що донька навчається на денній формі навчання не має можливості працювати, та потребує матеріальної допомоги. Відповідач будь-якої матеріальної допомоги доньці не надає, а тому вона змушена звернутись до суду. Крім того, зазначила, що вона додатково понесла витрати на оплату навчання їх доньки в розмірі 13859,75 грн. на проживання у гуртожитку в сумі 4433,00 грн.; харчування, придбання одягу, підручників та навчальних засобів, лікування та інші додаткові витрати 48000,00 грн.; придбання телефону 10698,80 грн, а в загальному 76991,55 грн. Тому просить суд стягнути з відповідача на її користь половину понесених нею додаткових витрат на утримання доньки у сумі 38495,77 грн.
Відповідач 24.04.2019 року подав відзив на позовну заяу, в якому просив відмовити в позовних вимогах ОСОБА_1 за безпідставністю. У відзиві зазначив, що позивач просить стягувати аліменти з 01.09.2017 року, однак аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо стягнення додаткових витрат на дочку за час її навчання в аграрному університеті, то такі вимоги суперечать ст.185 СК України.
Позивачем 03.05.2019 року була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій вона просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі ј всіх його доходів щомісяця на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.09.2017 по 12.05.2018 року; стягнути аліменти з відповідача в розмірі ј частки всіх доходів щомісячно на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, починаючи з 13.05.2018 року до закінчення навчання останьою чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку із тим, яка з зазначених обставин настане першою; стягнути з відповідача на її користь половину понесених нею додаткових витрат на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 38495,77 грн.
03.05.2019 року позивачем була подана відповідь на відзив відповідача, в якій вона вказала про те, що твердження відповідача про те, що він приймав участь в утриманні їх доньки не відповідає дійсним обставинам справи та не підтверджено жодними належними доказами. Посилання відповідача на спільне проживання на час навчання їх доньки з 01.09.2017 року не свідчить про те, що відповідач утримував доньку та надавав їй матеріальну допомогу, в тому числі здійснював оплату за її навчання. Крім того, зазначила, що додаткові витрати нею понесені коли їх дочка була неповнолітньою.
Відповідачем 13.05.2019 року було подано заперечення на відзив, в якому він проти позову заперечив, оскільки вимоги позивача вважає незаконним та необґрунтованими. Після припинення спільного проживання з позивачем він продовжував надавати донці матеріальну допомогу. На даний час в нього важке матеріальне становище, яке створила позивач своїми діями, тому він не може надавати матеріальну допомогу своїй дочці.
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј всіх доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 11.12.2018 року, і до закінчення навчання, чи до досягнення нею двадцяти трьохрічного віку, в залежності яка з зазначених обставин настане першою, в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат та стягнення аліментів за період з 01.09.2017 року по 12.05.2018 року відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 , на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.
Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду є незаконним, оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням судом обставин, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає помилковим висновок суду в частині вимоги про стягнення з відповідача на її користь аліментів в розмірі 1/4 всіх його доходів щомісяця на утримання доньки з період з 01.09.2017 року по 12.05.2018 року та з 13.05.2018 року до закінчення навчання останньою, чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку – у звязку із тим, яка з зазначених обставин настане першою, про те, що нею не доведено вжиття заходів щодо одержання аліментів та не доведено, що вона не змогла їх отримати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати. Посилається на те, що допитана в якості свідка її донька підтвердила, що вона неодноразово зверталась до відповідача про надання коштів на утримання їх доньки як особи, яка не досягла повноліття в період з 01.09.2017 року по 12.05.2018 року та після досягнення повноліття з 13.05.2019 року по день звернення до суду – 11.12.2018 року. Вважає, що дані обставини не спростовані відповідачем, який в своїх поясненнях вказував на те, що не надавав коштів на утримання доньки у зв`язку з погіршенням матеріального становища, був проти її навчання у вищому навчальному закладі, наполягав на тому, щоб вона йшла працювати. Такі покази відповідача і є свідченням відповідача про відмову у наданні утримання і в той же час свідчать про вжиття позивачем заходів для отримання таких аліментів. Відмовляючи в стягненні коштів з відповідача на 50 % додаткових витрат на дитину, які понесла позивач, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються. Судом першої інстанції не враховано, що додаткові витрати в розмірі 38495,77 грн. були понесені позивачкою в період і коли їх спільна дочка ще була неповнолітньою. Просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів в розмірі ј усіх його доходів: на утримання неповнолітньої доньки за період з 01.09.2017 року по 12.05.2018 року, аліментів на утримання неповнолітньої доньки, яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі з 13.05.2018 року по 11.12.2018 року, та додаткових витрат понесених відповідачкою на неповнолітню доньку за період з 01.09.2017 року по 12.05.2018 року та ухвалити у цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити, а в решті рішення залишити без змін.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що суд не дослідив можливості відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці ОСОБА_4 у зв`язку з незадовільним матеріальним станом відповідача, що склався на час розгляду справи. Так, у 2018 році відповідач отримав такі доходи: як фізична особа-підприємець 58035,25 грн. відповідно до Податкової декларації плтника єдиного податку – фізичної особи-підприємця поданої 25.02.2019 року; як фізична особа-підприємець відповідач не отримав жодних доходів відповідно до Податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік поданої 11.02.2019 року. Також, за шість місяців 2019 року відповідач отримав доходи, як фізична особа-підприємець 24350,21 грн. відповідно до Податкової декларації платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця поданої 27.08.2019 року. Зазначає, що про його неналежний майновий стан свідчить його заборгованість зі сплати наданих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у у квартиру в сумі 4084,00 грн. перед КП «Кам`янкаводоканал», що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження №58048216 від 11.01.2019 року. Крім того, у відповідача існує заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг в сумі 6420,50 грн. за місцем проживання відповідача: АДРЕСА_1 . Про факт заборгованості відповідача свідчить довідка видана МКП УЖКГ від 05.08.2019 року №222. Стверджує, що на незадовільний матеріальний стан відповідача впливають також створені самим позивачем обставини, зокрема, позивачем не виконанано грошових зобов`язань перед ПАТ АКБ «Львів» на підставі Генерального договору №54/В/2018 від 28.03.2018 року чим перекладено виконання грошових зобов`язань на відповідача. Зазначає, що рішенням Господарського суду Львівської області від 17.04.2019 року у справі №914/213/19 ухвалено стягнути солідарно з позивача та відповідача на користь ПАТ АКБ «Львів» 295626,73 грн. заборгованості. Оскільки позивач різними способами ухиляється від сплати цієї заборгованості, то відповідач зобов`язаний буде сплатити таку замість позивача, а якщо він її не сплатить, то ПАТ АКБ «Львів» вправі погасити заборгованість за рахунок переданої в іпотеку квартири відповідача, що належить йому на праві власності і в якій проживає їх спільний неповнолітній син – ОСОБА_5 . Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на утриманні відповідча перебуває неповнолітній син ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 . Стверджує, що позивач ухиляється від утримання неповнолітнього сина, що стверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів в сумі 20148 грн. Зазначає, що суд не звернув увагу на те, що доходи позивача значно переважають доходи відповідача, про що він надавав відповідні докази. Стверджує, що позивач з метою приховати власний реальний дохід 26.08.2019 року уточнила податкову декларацію за 2018 рік, відповідно до якої дохід позивача зменшився у 10 раз. Крім того, він повідомляв суд та надавав відповідні докази про те, що у власності позивача перебували два магазини в АДРЕСА_2 також торгівельний павільйон на ринку «ТОР» в місті Кам`янка-Бузька Львівської області. Позивач відчужила зазначені приміщення магазинів шляхом дарування цього майна своїй матері, однак і надалі здійснює в них свою підприємницьку діяльність. Суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність доказів того, що повнолітня дочка ОСОБА_4 не проживає разом з позивачем, а тому, з урахуванням ч. 3 ст. 199 СК України, ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. 
ОСОБА_3  подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якій зазначив, що апеляційна скарга ОСОБА_1  є необґрунтованою, а викладені в ній вимоги не відповідають чинному законодавству. Вважає, що позивач в апеляційній скарзі змінила позовні вимоги, оскільки просить стягнути з відповідача аліменти та додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки, попри те, що ОСОБА_4  з 13.05.2018 року є повнолітньою і була повнолітньою на день подання позивачем первісного позову 11.12.2018 року. Також, позивач в апеляційній скарзі просить суд стягнути з відповідача не половину понесених додаткових витрат на утримання  ОСОБА_4 , в розмірі 38495,77 грн., а додаткові витрати понесені на неповнолітню доньку за період з 01.09.2017 року по 12.05.2018 року. Посилається на те, що позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували понесення позивачкою додаткових витрат у період, коли донька ОСОБА_4 була неповнолітньою. Зазначає, що надані позивачкою документи на оплату навчання в Львівському національному аграрному університеті, проживання та харчування під час навчання свідчать про те, що платником є ОСОБА_4 , а докази, що саме позивач понесла ці витрати відсутні. Щодо придбання мобільного телефону SAMSUNG GALAХY A5 вартістю 10698,80 грн. відповідач зазначає, що згідно з наданим фіскальним чеком телефон було придбано 14.07.2016 року, а платіж проводився з карткового рахунку відповідача про що зазначено у фіскальному чеку. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 належить задовольнити з таких підстав.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судом встановлено такі обставини.
Сторони у справі є батьками повнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (арк. спр. 4, том 1).
Згідно з договором про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, Львівський національний аграрний університет в особі ректора Снітинського Володимира Васильовича (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) для ОСОБА_4 (одержувач) уклали цей договір про надання освітніх послуг, а саме: виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги: начання на денній формі в університеті, строк навчання 3 роки 10 місяців, ступінь освіти бакалавр (арк. спр. 5-6, том 1).
Довідкою, виданою Львівським національним аграрним університетом від 04.12.2018 року №1347 підтверджується, що ОСОБА_4 дійсно навчається у Львівському національному аграрному університеті IV рівня акредитації на другому курсі за напрямком підготовки «Міжнародні економічні відносини» освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» денної форми навчання згідно з договором. Період навчання з 01.09.2017 року до 30.06.2021 року (арк. спр. 7, том 1).
Із довідки від 04.12.2018 року, виданої Львівським національним аграрним університетом встановлено, що студентка 2-го курсу економічного факультету ОСОБА_4 здійснила оплату за гуртожиток в сумі 23.08.2018 -2400 грн, 03.04.2018 - 185 грн, 11.04.2018 - 455 грн., 31.05.2018 - 403 грн., 18.10.2018 р. - 990 грн. (арк. спр. 8, том 1).
Згідно з довідкою від 04.012.2018 року, виданою Львівським національним аграрним університетом, за студента 2-го курсу денної форми навчання ОС «Бакалавр» за спеціальністю 292 «Міжнародні економічні відносини» ОСОБА_4 , здійснено оплату за навчання 11.10.2017 року в сумі 4500,00 грн; 20.02.2018 року в сумі 4582,25 грн; 24.09.2018 року в сумі 4777,50 грн. (арк. спр. 9, том 1).
В суді першої інстанції із показань свідка ОСОБА_4 (доньки сторін) встановлено, що на даний час і з початку навчання її утримує мати, оскільки батько був проти того, щоб вона після школи пішла навчатись, хотів щоб вона йшла працювати. Вона навчається на другому курсі та ще буде навчатись три роки.
Із показань свідка ОСОБА_5 (сина сторін) в суді першої інстанції встановлено, що він проживає разом з батьком з березня 2018, батько повністю його утримує, з матір`ю спілкуються рідко. Він був присутній в той час, коли батько надавав допомогу ОСОБА_4 .
Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).
Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).
Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України викладені в постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 № 622/373/16-ц.
ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просила на підставі ст. 185 СК України стягнути з відповідача на її користь половину понесених нею додаткових витрат на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 38495,77 грн. Так, позивач посилалася на те, що під час навчання повнолітня донька ОСОБА_4 проживає в гуртожитку, у зв`язку з чим нею було сплачено кошти за проживання у гуртожитку в сумі 4433,00 грн, а також нею потрачені кошти на харчування, придбання одягу, підручників, навчальних засобів, лікування та на інші додаткові витрати на суму 48000,00 грн., на придбання телефону - 10698,80 грн, а в загальному 76991,55 грн. 
Ухвалюючи рішення щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення понесених нею додаткових витрат на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 185 СК України, суд першої інстанції, врахувавши наведене вище, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що додаткові витрати в розмірі 38495,77 грн. були понесені нею також в період коли їх з відповідачем спільна донька ще була неповнолітньою не заслуговують на увагу, оскільки витрати на навчання у вищому навчальному закладі не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами (необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо), а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.
Відповідно до вимог ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Із свідоцтва про народження ОСОБА_4 , встановлено, що станом на 13.05.2018 року їй виповнолись 18 років. Позивачем поданий позов до суду 11.12.2018 року.
ОСОБА_1 також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь аліментів у розмірі ј всіх його доходів щомісяця на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.09.2017 року по 12.05.2018 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні зазначеної вище вимоги ОСОБА_1 , правильно виходив з того, що позивачем не доведено вжиття нею заходів щодо одержання аліментів, та, що вона не змогла їх отримати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що допитна в якості свідка її донька підтвердила, що вона неодноразово зверталась до відповідача про надання коштів на утримання їх доньки як особи, яка не досягнула повноліття в період з 01.09.2017 року по 12.05.2018 року та після досягнення повноліття з 13.05.2019 року по день звернення до суду – 11.12.2018 року. Позивач вважає, що ці обставини не спростовані відповідачем, який в своїх поясненнях вказував на те, що не надавав коштів на утримання доньки у зв`язку з погіршенням матеріального становища, був проти її навчання у вищому навчальному закладі, наполягав на тому, щоб вона йшла працювата. На думку ОСОБА_1 , такі пояснення відповідача і є свідченням відповідача про відмову у наданні утримання їх доньки і в той же час свідчать про вжиття позивачем заходів для отримання таких аліментів.
Суд апеляційної інстанції вважає такі твердження позивача в апеляційній скарзі безпідставними, оскільки позивач ні суду першої, ні апеляційної інстанцій не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати або невиконання домовленості сторін щодо участі в утриманні дитини.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів на доньку в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11.12.2018 року і до закінчення навчання, чи до досягнення нею двадцяти трьохрічного віку, в залежності яка з зазначених обставин настане першою, суд першої інстанції виходив з того, що донька сторін ОСОБА_4 яка продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги. Також суд першої інстанції зазначив, що при визначенні розміру аліментів ним враховано розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений законом станом на час розгляду справи, матеріальний стан позивачки, потребу доньки в матеріальній допомозі, матеріальне становище відповідача, а також інші обставини, які мають значення для справи.
Однак, апеляційний суд не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції і вважає його необґрунтованим і безпідставним з огляду на таке.
З аналізу ст. 199 СК України випливає, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк. спр. 96, том 1).
Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи №533 від 13.03.2019 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (арк. спр. 97, том 1).
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (арк. спр. 14, 34, том 1).
Із показань свідка ОСОБА_5 в суді першої інстанції встановлено, що він проживаоє разом з батьком з березня 2018, батько повністю його утримує, з матір`ю він спілкується рідко.
Із розрахунку заборгованості по аліментах від 03.06.2019 року встановлено, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку. Заборгованість за виконавчим листом становить станом на 03.06.2019 року 22 320 грн. (арк. спр. 166, том 1).
До суду апеляційної інстанції подано новий розрахунок заборгованості по аліментах від 02.09.2019 року відповідно до якого заборгованість боржника ОСОБА_1 станом на 02.09.2019 року становить 9756,21 грн.
В матеріалах справи наявна податкова декларація платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця (ліквідаційна), подана 27.08.2019 року, в якій зазначено, що обсяг доходу ОСОБА_3 за шість місяців 2019 року становить 24350,24 грн. (арк. спр. 195, том 1).
До суду апеляційної інстанції відповідачем подано копію податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік відповідно до якої сума доходів ОСОБА_3 становить «0» (арк. спр. 28-29, том 2).
Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 23.10.2019 року №0065565806 ОСОБА_3 повідомлено про порушення строку сплати грошового зобов`язання з Єдиного податку фізичних осіб та зобов`язано сплатити штрафу сумі 272 грн. 25 коп. (арк. спр. 40, том 2).
На підставі рішення №0066025806 від 24 жовтня 2019 року до ОСОБА_3 на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування вирішено застосувати штраф у розмірі 1368,96 грн. за період з 20.10.2018 р. до 21.06.2019р. та нарахувати пеню у розмірі 273,05 грн. (арк. спр.41, том 2).
Згідно з поданим відповідачем попередженням про припинення постачання електричної енергії від 08.08.2019 року станом на 08.08.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 наявна заборгованість перед ТОВ «Львівенергозбут» за активну енергію за період з 01.03.2019 року по 01.08.20119 року в розмірі 1469,52 грн. (арк. спр. 35, том 2 ).
Відповідно до направленого споживачу ОСОБА_3 повідомленя про припинення газоспоживання та погашення простроченої заборгованості від 31.10.2019 року станом на 31.10.2019 року накопичена прострочена заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 583,80 (арк. спр. 35, том 2 ).
Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 січня 2019 року державним виконавцем Кам`янка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Малишко М.М. на підставі виконавчого листа №446/1037/14-ц виданого 06.12.2018 року Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь КП «Кам`янкаводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у квартиру в сумі 4084,00 грн. (арк. спр. 138, том 1)
Із виданої ОСОБА_3 довідки МКП УЖКГ від 05.08.2019 року №222 встановлено, що заборгованість по оплаті за утримання будинку і прибудинкової території станом на 01 серпня 2018 року складає 6420,50 грн. (арк. спр. 139, том 1).
Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.04.2019 року у справі №914/213/19 задоволено позов Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та до ОСОБА_3 та ухвалено стягнути солідарно з них на користь банку 295626,73 грн. заборгованості (арк. спр. 231-234, том 1).
Згідно з договором іпотеки від 28.03.2018 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів» та ОСОБА_3 , останній з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань перед банком, викладених у основному зобов`язанні, передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_3 (арк. спр. 156-158, том 1).
З урахуванням зазначеного вище, апеляційний суд вважає, що відповідачем доведено неможливість сплачувати ним аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_4 на період її навчання.
Своєю чергою, позивачем не надано доказів, які б свідчили про спроможність відповідача надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки та не спростовано поданих відповідачем доказів його майнового стану. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року (арк.спр. 238-241, том 1) задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Кам`янка-Букзького районного суду Львівської області від 22 квітня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу - судового наказу таким, що не підлягає виконанню та прийнято нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 заволено. Визнано виконавчий документ – судовий наказ виданий Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області 08 листопада 2018 року у цивільній справі №446/1683/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 таким, що не підлягає виконанню.
Часткова сплата позивачем ОСОБА_1 02.09.2019 року заборгованості зі сплати аліментів в сумі 18774,30 грн. на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_5 , який проживає з відповідачем (докази про яку надані суду апеляційної інстанції), з урахуванням зазначеної вище постанови Львівського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року, не може бути доказом можливості ОСОБА_3 сплачувати аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_4 , що продовжує навчання.
Апеляційний суд враховує те, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітню дітину, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, однак, сама по собі ця обставина не може бути підставою для задоволення позовних вимог у випадку, коли відповідач неспроможний  надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці.
За таких обставин позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на доньку ОСОБА_4 в розмірі ј всіх доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 11.12.2018 року, і до закінчення навчання, чи до досягнення нею двадцяти трьохрічного віку, в залежності яка з зазначених обставин настане першою, є необґрунтованою та в задоволенні такої належить відмовити.
Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 382 ЦПК України, передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј всіх доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 11.12.2018 року, і до закінчення навчання, чи до досягнення нею двадцяти трьохрічного віку, в залежності яка з зазначених обставин настане першою, також стягнув з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.
Однак, з урахуванням того, що суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні позову в цій частині, рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 вересня 2019 року суду в частині стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. належить скасувати.
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПКУкраїни, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити. 
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 вересня 2019 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј всіх доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 11.12.2018 року, і до закінчення навчання, чи до досягнення нею двадцяти трьохрічного віку, в залежності яка з зазначених обставин настане першою, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 вересня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. скасувати.
В решті рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 лютого 2020 року.

Головуючий                                                                                           Курій Н.М.

Судді:                                                                                                    Ванівський О.М.

                                                                               Цяцяк Р.П.