Справа № 572/1005/14-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є. 
Провадження № 22-ц/811/1946/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        28 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Мікуш Ю.Р.
секретаря: Бадівської О.О.
за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИЛА:
11.03.2014 позивач, ПАТ «КБ «Надра», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за Кредитним договором № 059/45/08-Ф від 31 березня 2008 року у розмірі 103 448,19 доларів США, що станом на дату подачі позову становило 884 813,02 гривні.
З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог ( т. 1 а.с. 22-23) , позивач остаточно просив стягнути з відповідачки 95 219,13 доларів США та 98 262,95 гривень, з яких : 61 625,11 доларів США заборгованості по кредиту, 33 594,02 доларів США заборгованості по відсотках, 23 961,21 гривню пені за порушення строку сплати ануїтету, 74 301,74 штрафу згідно п. 9.3. договору.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 31.03.2008 між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №059/45/08-Ф на суму 69 622,42 долара США з кінцевим терміном погашення 12 березня 2033 року та сплатою відсоткової ставки 12,99 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань по даному кредитному договору, 31.03.2008 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . У своїх додаткових письмових поясненнях до позовної заяви від 01.09.2014 (т. 1 а.с. 45-48) позивач вказує, що у зв`язку з тим, що відповідачка неналежно виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, банком 26.04.2010 було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме вищевказану квартиру АДРЕСА_1 . Кошти від реалізації цієї квартири в сумі 194 922,00 гривень були розподілені наступним чином: 9 746,10 гривень на винагороду спеціалізованій організації; 168 230,50 гривень перераховано стягувачу; 16 823,05 гривень виконавчий збір; 122,35 гривень витрат виконавчого провадження. Відтак, сума в розмірі 7 106,56 доларів США була зарахована в погашення тіла кредиту, а 13 948,83 доларів США були зараховані на погашення процентів за користування кредитом, що загалом становить 21 055,39 доларів США.
У зв`язку з тим, що після реалізації предмета іпотеки ОСОБА_1 не виконувала належним чином і в повному обсязі свої зобов`язання по Кредитному договору №059/45/08-Ф від 31.03.2008, ПАТ «КБ «Надра» звернулось з позовом про стягнення з ОСОБА_1 залишку заборгованості.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2019 року у задоволенні   позову ПАТ « КБ « Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 059/45/08-Ф від 31.03.2008 – відмовлено.
Рішення суду оскаржило Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра».
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, неправильно оцінив докази та ухвалив рішення, яке порушує права апелянта. Звертає увагу на те, що в рішенні суд зазначив, що позов було подано з пропуском позовної давності, що є причинною для відмови в задоволенні позовних вимог. Вказує, що відрахування позовної давності з моменту пред`явлення вимог до позичальника про сплату заборгованості, яка датується 09.03.2010 є помилкова. Оскільки, реалізуючи предмет іпотеки апелянт не міг знати чи буде достатньо коштів для погашення всієї суми заборгованості, а тому перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після реалізації предмету іпотеки. Апелянт дізнався про те, що коштів від реалізації предмета іпотеки буде недостатньо 11.03.2014, тобто в межах строку позовної давності. Також, вважає, що позовна давність переривалась, оскільки з метою захисту своїх прав звертався до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, виконання якого потребує тривалого часу. Вказує на те, що згідно п. 8.4 Кредитного договору, договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання Позичальником прийнятих на себе зобов`язань. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу (а.с.109-110 т.2).
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідачки ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду – без змін, з підстав, викладених у відзиві на скаргу.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому розгляд справи проводиться в його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на  які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,  які  були досліджені в   судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.
Судом установлено, що 31.03.2008 між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №059/45/08-Ф, згідно умов п.1.1. якого, позивачем було надано останній у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 69 622,42 долара США, з кінцевим строком погашення такого до 12.03.2033 року (п.1.4. кредитного договору).
Згідно заяви на видачу готівки №NL-2 від 31.03.2008 відповідачці було видану суму в розмірі 68 526,01 доларів США.
Згідно з п. 5.2. Кредитного договору №059/45/08-Ф від 31.03.2008, у випадку прострочення виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений п.3.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.
Згідно з п. 5.3. Кредитного договору №059/45/08-Ф від 31.03.2008 у разі порушення позичальником вимог п.4.3. за виключенням п.п.4.3.3., 4.3.4. цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1. цього договору за кожен випадок.
В якості забезпечення виконання відповідачкою своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій та інших платежів, передбачених кредитним договором ОСОБА_1 уклала з позивачем договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 (п. 2.1. кредитного договору).
26 квітня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробура-Гірка Н.С. вчинено виконавчий напис на підставі договору іпотеки, посвідченого Нор Н.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 31.03.2008 за реєстровим № 2186 для забезпечення виконання Кредитного договору №059/45/08-Ф від 31.03.2008, укладеного між позивачем та відповідачкою.
Приватним нотаріусом здійснено виконавчий напис № 933 від 26.04.2010 про звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 для задоволення вимог ВАТ КБ «Надра» за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставленого майна, у розмірі 84 669,06 доларів США, що в еквіваленті становить 671 070,04 гривень – сума боргу за кредитним договором № 059/45/08-Ф від 31 березня 2008 року та 6 700,00 гривень – витрат за вчинення виконавчого напису на користь позивача ( т. 1 а.с. 49).
28.11.2011 було звернуто стягнення на нерухоме майно – квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 36,4 кв.м, яке було реалізоване з прилюдних торгів, що стверджується протоколом №1411191-1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмету іпотеки) від 28.11.2011 ( т. 1 а.с. 33, 50).
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 червня 2012 року у справі №2-2722/11 за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Комерційного банку «Надра» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено повністю та визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шоробура-Гірка Н.С. від 26 квітня 2010 року про звернення стягнення на нерухоме майно, таким, що не підлягає виконанню.
Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому в їх задоволенні слід відмовити через необґрунтованість та недоведеність.
Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.
З матеріалів справи убачається, що 09.03.2010 за вих. № 59/4087 (а.с.14 т.2) ВАТ «КБ «Надра» направило відповідачці вимогу про погашення заборгованості, в якій зазначено, що у випадку непогашення заборгованості в межах строків встановлених ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (30 днів) – Банк на підставі п.4.2.4. Кредитного договору, п. 3.3.5. Договору іпотеки та на підставі Закону України «Про іпотеку» залишає за собою право дострокового стягнення всієї суми заборгованості, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а в разі необхідності пред`явить вимоги до поручителя. Як убачається з розписки на повідомленні про вручення поштового відправлення така вимога була отримана відповідачкою 15.03.2010 (а.с.15 т.2).
Відтак, вимогою №59/4087 від 09.03.10 ВАТ «КБ «Надра» змінив строк виконання основного зобов`язання за Кредитним договором №059/45/08-Ф з 12 березня 2033 року на 15 квітня 2010 року.
Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Позивач використав своє право, визначене в ч. 2 ст. 1050 ЦК України та достроково вимагав повернення відповідачем всієї суми кредиту за кредитним договором, Таким чином, перебіг строку позовної давності розпочався 15 квітня 2010 року (30 днів після отримання вимоги), та закінчився 15 квітня 2013 року.
Як вбачається з штампу на позовній заяві ПАТ «КБ «Надра» (а.с. 1 т.1), така датована 05 березня 2014 року, а зареєстрована в суді 11 березня 2014 року, отже позивачем було пропущено трьохрічний строк позовної давності.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Тому перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності – за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як убачається з розрахунку заборгованості, банк просить стягнути заборгованість по відсотках, пені, штрафу, які нараховані і після 15.04.2010.
Вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами та пенею, штраф, що передбачені умовами кредитного договору, однак нарахованими після закінчення строку його дії у зв`язку зі зміною строку виконання основного зобов`язання, не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю, а не у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з 15.04.2010 по 27.03.2014 через необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.
Що стосується заборгованості станом на 15.04.2010, така підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості, який не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, тому ці вимоги банку не підлягають задоволенню не у зв`язку з їх безпідставністю, а за пропуском позовної давності.
Доводи апеляційної скарги про те, що позовна давність переривалась, оскільки банк з метою захисту своїх прав звертався до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, отже позов подано в межах позовної давності, не обгрунтовані, оскільки вжитий банком засіб позасудового захисту свого порушеного права, до визначених статтями 263, 264 ЦК України підстав зупинення чи переривання позовної давності не належить.
Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Проте, як убачається з розрахунку заборгованості, остання проплата за кредитним договором була здійснена відповідачкою 12.08.2009 (а.с.25 т.1), тобто до направлення ВАТ «КБ «Надра» відповідачці вимоги від 09.03.2010 про погашення заборгованості достроково. 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні   позову ПАТ «КБ « Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 059/45/08-Ф від 31.03.2008 за період до 15.04.2010 слід відмовити за спливом позовної давності, за період з 15.04.2010 – за безпідставністю.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.
       Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2019 року скасувати, ухвалити нову постанову.
       У задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 059/45/08-Ф від 31.03.2008 року за період до 15.04.2010 – відмовити за спливом позовної давності, за період з 15.04.2010 – за безпідставністю.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено: 06.02.2020

Головуючий        
Судді