ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1083/20 Справа № 199/4520/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
       Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
ВСТАНОВИЛА: 

АТ КБ «Приватбанк» у червні 2019 року звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором /а.с. 1-3/.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09 грудня 2009 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку з визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов`язання за даним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику кредитну картку з відповідним лімітом. Позичальник свої обов`язки системно не виконував, у зв`язку з чим станом на 30 квітня 2019 року утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору, у зв`язку з чим виникла необхідність захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.12.2009 року, яка виникла станом на 30.04.2019 року та складається з: 8 498,02 гривні – заборгованість за кредитом та судовий збір у розмірі 1 921 грн. В іншій частині позову відмовлено /а.с. 45-50/.
Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк», подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині стягнення відсотків у розмірі 112 984,71 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права /а.с. 52-55/.
Відповідач своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву не скористався.
       Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09 грудня 2009 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, на підставі особистої заяви відповідача. За умовами договору  ОСОБА_1  отримав від банку кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Укладення вказаного кредитного договору та отримання кредитної картки відповідачем не заперечувалось, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виникнення кредитних зобов`язань відповідача перед банком.
Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши відповідачу кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів в розмірі 10 500 грн., яку (картку) відповідач отримав та використав кредитні кошти в своїх цілях.
З наданої позивачем виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами. Остання банківська операція щодо користування кредитною карткою шляхом розрахування за покупку товара - продуктів, тобто користування кредитними коштами, було здійснено 30 грудня 2013 року /а.с. 58/. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
У порушення умов кредитного договору від 09 грудня 2009 року, позичальник свої зобов`язання виконував неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 30 квітня 2019 року утворилася заборгованість в розмірі 311 693,78 грн., з яких 8 498,02 грн. – заборгованість за кредитом, 298 093,21 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5 102,55 грн. – заборгованість за пенею та комісією, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.
В своїй анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк  від 09 грудня 2012 року на отримання кредитної картки із встановленим лімітом кредитних коштів, відповідач підписав пункт, відповідно до якого він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку які були надані йому в письмовому вигляді. Також, зазначено, що своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку.
З матеріалів справи вбачається, що надані до позовної заяви банком дані умови підписані лише головою ПАТ КБ «Приватбанк» О.В. Дубілет, тоді як підпис позичальника на вказаних умовах відсутній, як і зазначення дати їх підписання /а.с. 11-16/. 
Отже, посилання позивача на те, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, про що зазначено в особистій заяві позичальника, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені Умови не містять підпису позичальника; не встановлено доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.
У липні 2019 року представник відповідача подав до суду першої інстанції клопотання про сплив позовної давності (ас. 35-36).
Суд першої інстанції приймаючи до уваги вимоги законодавства щодо застосування трирічного строку позовної давності та враховуючи строк здійснення позивачем останнього платежу в рахунок погашення кредитної забргованості - 14.02.2019 року у сумі 59, 07 гривень, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості по кредиту (а.с.8), прийшов до висновку, що відсутні законні підстави для задоволення заяви відповідача та його представника про відмову у задоволенні позову, через сплив трирічного строку позовної давності.
Колегія суддів не може погодитись з даними висновками суду першої інстанції.
Колегія суддів приходить до висновку, що в даних правовідносинах необхідно керуватись норами закону, які визначають загальний строк позовної давності.
Так відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
З наданих банком розрахунків заборгованості вбачається, що останній раз відповідач користувався кредитною карткою 30 грудня 2013 року, розрахувавшись нею за покупку товара у сумі 30,10 грн. Так, відповідно до умов кредитування, позичальник повинен погасити заборгованість до 25 числа наступного місяця після виникнення заборгованості. Тобто, відповідач повинен був погасити заборгованість до 25 січня 2014 року, отже 26 січня 2014 року (на наступний день після не повернення позичальником боргу) у банка виникло право про стягнення заборгованості.
Останнє внесення грошових коштів позичальником в рахунок погашення заборгованості було здійснено 25 грудня 2013 року, шляхом поповнення карткового рахунку готівкою через відділення банку, тобто часткове погашення боргу було здійснено перед останнім використанням кредитного ліміту. Будь-якого іншого внесення коштів в рахунок погашення заборгованості особисто позичальником та з його волі здійснено не було, інші зарахування коштів на картковий рахунок було здійснено шляхом автоматичного списання коштів, що підтверджується випискою з рахунку (а.с. 58).
Тоді як, банк звернувся до суду з даним позовом лише 03 червня 2019 року, тобто з пропуском встановленого ЦК України строку позовної давності.
Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про доцільність застосування строку позовної давності до даних правовідносин.
Будь-яких інших доказів на підтвердження погашення заборгованості відповідачем у період з 26 січня 2014 року по день подання позову банком надано не було.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені банком позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції крім порушень норм матеріального права, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, встановив обставини, які є недоведеними, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга АТ КБ “Приватбанк” підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що у задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то судові витрати необхідно залишити за позивачем. 
керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" — задовольнити частково.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2019 року – скасувати.        
У задоволені позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку “Приватбанк” - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 
Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                                         М.О. Макаров