Постанова
Іменем України                                              
 
20 листопада2019 року
м. Київ
 
справа № 372/776/16-ц
провадження № 61-31916св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),
Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство»,
відповідачі: Обухівська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції, 
треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року у складі судді Потабенко Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Ігнатченко Н. В., Суханової Є. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2016 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство») звернувся до суду з позовом до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції, треті особи: ОСОБА_4 , 
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , 
ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що розпорядженням голови Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 09 листопада 2007 року № 1637 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 17-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства у межах Підгірцівської сільської ради» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , 
ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та передано у власність зазначеним особам земельні ділянки загальною площею 21,7345 га в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. 
 
На підставі зазначеного розпорядження Управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі зареєстровано та видано державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району, зокрема: ОСОБА_17 15 листопада 2007 року державний акт серії ЯД 
№ 773109 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер: 3223186800:09:001:0007; ОСОБА_4 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773109 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0011; ОСОБА_5 
30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773104 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0002; ОСОБА_6 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773101 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0017; ОСОБА_7 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773105 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0015; ОСОБА_8 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773114 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0004; ОСОБА_9 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773115 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0008; ОСОБА_10 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773111 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0010; ОСОБА_4 
30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773107 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0001; ОСОБА_12 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773110 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0009; ОСОБА_13 30 січня 
2008 року державний акт серії ЯД № 773103 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0003; ОСОБА_14 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773113 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0014; ОСОБА_15 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773116 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0016; ОСОБА_16 30 січня 
2008 року державний акт серії ЯД № 773102 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0012; ОСОБА_26 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773112 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0006; ОСОБА_19 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773108 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0013; ОСОБА_20 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773106 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0005. 
 
У подальшому за договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 22 травня 2008 року, посвідченими приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щуром О. І., зареєстрованими у реєстрі за № 4000, № 4007, № 4014, № 4021, № 4035, № 4042, № 4049, № 4056, № 4063, № 4070, № 4077, 
№ 4084 , № 4091 , № 4098 , № 4105 , № 4112 , № 4119 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , відчужили належні їм земельні ділянки на користь ОСОБА_1 . 
 
Розпорядженням виконуючого обов`язки голови Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 10 червня 2008 року № 938 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового (функціонального) використання земельних ділянок 4-ом громадянам з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради» змінено цільове призначення земельних ділянок чотирьом громадянам, у тому числі ОСОБА_1 площею 21,7345 га, з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва, в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. 
 
На підставі зазначених вище договорів купівлі-продажу земельних ділянок 
від 22 травня 2008 року та розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 10 червня 2008 року № 938 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового (функціонального) використання земельних ділянок, Управлінням земельних ресурсів у Обухівському районі 11 червня 2008 року зареєстровано та видано ОСОБА_1 державний акт серії ЯЖ № 407922 на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 21,7353 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0019.
 
23 квітня 2014 року Реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області прийняте рішення № 12625782, яким зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки площею 21,1353 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0020 та видано їй свідоцтво на право власності № НОМЕР_7 . Іншу частину земельної ділянки загальною площею 0,60 га, ОСОБА_1 відчужила на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме: на підставі договорів дарування від 23 травня 
2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В. П., зареєстрованих у реєстрі за № 959 та 
№ 960, ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку площею 0,24 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0022, та земельну ділянку площею 
0,12 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0023; на підставі договору дарування від 23 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В. П., зареєстрованого у реєстрі за № 958, ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку площею 0,24 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0021. 23 травня 
2014 року Реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області прийняті рішення № 13270358, № 13271748, якими зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки площею 
0,12 га та 0,24 га, кадастрові номери 3223186800:09:001:0022, 3223186800:09:001:0023, та № 13267957, яким зареєстровано ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,24 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0021.
 
Відповідно до інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 22 січня 2015 року та планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування ДП «Київське лісове господарство» земельні ділянки, які перебувають у власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є земельними ділянками лісового фонду та відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2004 року накладаються на землі лісогосподарського призначення (квартал 103 Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство»), а тому розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області про відведення земельних ділянок у власність  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , 
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та про зміну їх цільового призначення прийняті з порушенням статті 19 Конституції України, статей 20, 55, 56, 84, 116, 149 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), як такі, якими незаконно вилучено ліси загальною площею 21,7353 га.
 
Посилаючись на те, що вилучення земельних лісових ділянок площею понад 1 га, а також зміна їх цільового призначення, відноситься до виключної компетенції Кабінету Міністрів України, що свідчить про перевищення Обухівською районною державною адміністрацією Київської області повноважень при передачі у власність третім особам для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок лісогосподарського призначення площею 21,7345 га, які є єдиним лісовим масивом і призначені для ведення лісового господарства, а також, що право відповідачів на спірні земельні ділянки виникло на підставі незаконних державних актів на право власності на земельні ділянки, оскільки вони вибули з державної власності в порушення вимог діючого законодавства та волі держави в особі Кабінету Міністрів України, прокурор просив суд: визнати недійсними розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 09 листопада 2007 року № 1637 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 17-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради», та визнати недійсними розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 10 червня 2008 № 938 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового (функціонального) використання земельних ділянок 4-ом громадянам з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового (функціонального) використання земельної ділянки ОСОБА_1 площею 21,7345 га з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва»; визнати недійсним свідоцтво на право власності від 23 квітня 2014 року № 20866792, видане ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 21,1353 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0020, скасувати рішення Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції від 23 квітня 2014 року № 12625782 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 21,1353 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0020; скасувати рішення Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції 
від 23 травня 2014 року № 13270358 та № 13271748 про реєстрацію за 
ОСОБА_2 права власності на земельні ділянки площею 0,24 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0022, та площею 0,12 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0023; скасувати рішення Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції від 23 травня 2014 року № 13267957 про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 0,24 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0021, які розташовані в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області; витребувати на користь Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння: ОСОБА_1 земельну ділянку площею 21,1353 га, кадастровий номером 3223186800:09:001:0020; ОСОБА_2 земельні ділянки площею 0,24 га та 0,12 га, кадастрові номери 3223186800:09:001:0022 та 3223186800:09:001: 0023 ; ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,24 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0021, загальною вартістю 180 935,93 грн, що розташовані в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області.
 
Короткий зміст рішень суду першої  інстанції
 
Рішенням Обухівського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 
2016 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявлені вимоги про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки та їх витребування із чужого незаконного володіння є обгрунтованими. Судом встановлено,, що на момент відведення спірні земельні ділянки перебували у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство», яке не надавало погодження на їх вилучення зі складу земель, наданих у постійне користування ДП «Київське лісове господарство» на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 23 червня 2003 року № 333 «Про передачу земель лісового господарства у постійне користування Обухівському, Козинському лісництвам та Ржищівському Держлісгоспу для ведення лісового господарства», що свідчить про незаконність передачі земельних ділянок із користування ДП «Київське лісове господарство», які являють собою єдиний лісовий масив, у власність фізичних осіб  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , 
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , 
ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та про зміну їх цільового (функціонального) використання, а також наявність підстав для їх витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство». 
 
Разом з тим, оскільки Кабінет Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство», в інтересах яких прокурор подав позов та який вони підтримали, мали можливість довідатися про порушене право держави з часу передачі спірних земельних ділянок у власність третім особам, тобто з 2007 року, тоді як з позовом до суду прокурор звернувся 21 березня 2016 року, суд першої інстанції вважав обгрунтованими заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_28 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_29 , ОСОБА_3 про застосування позовної давності, у зв`язку з дійшов висновку про відмову у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» за спливом позовної давності.
 
Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» відхилено, рішення Обухівського міськрайонного суду Київської області 
від 19 грудня 2016 рокузалишено без змін. 
 
Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи 
 
У липні 2017 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року і ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2017 року, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що відмовляючи у задоволенні позову за спливом позовної давності, суди попередніх інстанцій безпідставно пов`язали початок її перебігу для Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» з моментом видачі Обухівською районною державною адміністрацією Київської області розпорядженням від 09 листопада 2007 року № 1637 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 17-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства у межах Підгірцівської сільської ради», яким передано у власність третім особам спірні землі лісогосподарського призначення. Суди не урахували, що текст такого оскаржуваного розпорядження не дає можливості ідентифікувати спірні земельні ділянки із землями лісогосподарського призначення, що перебували у постійному користуванні 
ДП «Київське лісове господарство» через відсутність необхідної інформації у ньому, а отже такі висновки судів є лише припущенням, а не встановленим фактом, що підтверджується відповідними доказами. 
 
Крім того суди не звернули увагу, що Кабінет Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» не були учасниками правовідносин щодо передачі у приватну власність третім особам спірних земельних ділянок, і до їх повноважень не віднесено функції контролю у сфері земельних відносин, та витребування від органів державної влади для перевірки землевпорядної документації, у тому числі інформації стосовно користувачів земельних ділянок тощо.
 
Про наявні порушення земельного законодавства при наданні у приватну власність земельних ділянок лісогосподарського призначення, та необхідність їх захисту у судовому порядку Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» стало відомо лише з моменту направлення прокуратурою Київської області повідомлень від 15 березня 2016 року № 05/1-890 (вихідний № 16), № 05/1-891 (вихідний № 16), а тому саме з 15 березня 2016 року розпочався перебіг позовної давності, що свідчить про помилкове застосування судами позовної давності, як правової підстави для відмови у задоволенні позову.
 
Позовна давність застосовується судом на підставі відповідної заяви сторони у спорі, однак треті особи, які є першими власниками спірних земельних ділянок, заяв про застосування позовної давності не подавали. 
 
Заявник також звернув увагу на окрему думку судді Сушко Л. П., у якій вона вказала, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою пояснення сторін про те, що на спірній земельній ділянці відповідачі не проводили будь-яких будівельних чи інших робіт, що унеможливлювало візуально встановити порушення прав позивача щодо спірної земельної ділянки, а тому таке порушене право було встановлено лише після проведення перевірки прокуратурою та повідомлення про це позивачів у листопаді 2016 року. За відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження того, що саме у листопаді 
2007 року Кабінет Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» довідалися або могли довідатися про порушене право, апеляційний суд неправильно застосував положення статей 261, 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
 
Відзиви на касаційну скаргу на дату її розгляду не надійшли.
 
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
30 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням одинадцятої сесії двадцять третього скликання Обухівської районної ради Київської області 
від 15 вересня 2000 року «Про погодження передачі земель лісового фонду, що перебували в постійному користуванні реформованих колективних сільськогосподарських підприємств до земель державного лісового фонду та надання їх у постійне користування лісогосподарським підприємствам» районною радою погоджено передачу земель лісового фонду, що перебували у постійному користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, які припинили свою діяльність в результаті реформування, до земель державного лісового фонду та надання їх у постійне користування Київському державному лісогосподарському об`єднанню «Київліс» та Ржищівському держлісгоспу.
 
Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 23 червня 2003 року № 333 «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Обухівському, Козинському лісництвам та Ржищівському Держлісгоспу для ведення лісового господарства» Козинському лісництву Підгірцівської сільської ради передано у постійне користування землі лісового фонду площею 309,0 га для ведення лісового господарства.
 
Розпорядженням голови Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 09 листопада 2007 року № 1637 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 17-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства у межах Підгірцівської сільської ради» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , 
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та передано у власність вказаним громадянам для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки загальною площею 21,7345 га в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області.
 
На підставі зазначеного розпорядження Управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі зареєстровано та видано державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району, зокрема: ОСОБА_17 15 листопада 2007 року державний акт серії ЯД 
№ 773109 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер: 3223186800:09:001:0007; ОСОБА_4 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773109 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0011; ОСОБА_5 
30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773104 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0002; ОСОБА_6 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773101 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0017; ОСОБА_7 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773105 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0015; ОСОБА_8 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773114 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0004; ОСОБА_9 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773115 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0008; ОСОБА_10 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773111 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0010; ОСОБА_4 
30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773107 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0001; ОСОБА_12 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773110 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0009; ОСОБА_13 30 січня 
2008 року державний акт серії ЯД № 773103 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0003; ОСОБА_14 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773113 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0014; ОСОБА_15 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773116 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0016; ОСОБА_16 30 січня 
2008 року державний акт серії ЯД № 773102 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0012; ОСОБА_26 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773112 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0006; ОСОБА_19 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773108 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0013; ОСОБА_20 30 січня 2008 року державний акт серії ЯД № 773106 на право власності на земельну ділянку площею 1,2785 га, кадастровий номер 32233186800:09:001:0005 
 
У подальшому за договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 22 травня 2008 року, посвідченими приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щуром О. І., зареєстрованими у реєстрі за № 4000, № 4007, № 4014, № 4021, № 4035, № 4042, № 4049, № 4056, № 4063, № 4070, № 4077, 
№ 4084 , № 4091 , № 4098 , № 4105 , № 4112 , № 4119 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , відчужили належні їм на праві власності земельні ділянки на користь ОСОБА_1 . 
 
Розпорядженням виконуючого обов`язки голови Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 10 червня 2008 року № 938 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового (функціонального) використання земельних ділянок 4-ом громадянам з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради» змінено цільове (функціональне) використання земельних ділянок, у тому числі 
ОСОБА_1 площею 21,7345 га, з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. 
 
На підставі зазначених вище договорів купівлі-продажу земельних ділянок 
від 22 травня 2008 року та розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 10 червня 2008 року № 938 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового (функціонального) використання земельних ділянок, Управлінням земельних ресурсів у Обухівському районі 11 червня 2008 року зареєстровано та видано ОСОБА_1 державний акт серії ЯЖ № 407922 на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 21,7353 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0019.23 квітня 2014 року Реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області прийняте рішення № 12625782, яким зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки площею 21,1353 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0020, та видано свідоцтво на право власності № 20866792. 
 
23 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладені два договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В. П., зареєстровані у реєстрі за № 959 та № 960, відповідно до яких ОСОБА_2 набула у власність земельні ділянки 0,24 га та 0,12 га, відповідно. На підставі зазначених договорів, 23 травня 2014 року Реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області прийняті рішення № 13270358, № 13271748, якими зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 
0,24 га, кадастровий номери 3223186800:09:001:0022, та на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0023.
 
23 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В. П., зареєстрований у реєстрі за № 958, відповідно до якого ОСОБА_3 набула у власність земельну ділянку площею 0,24 га. На підставі зазначеного договору, 23 травня 
2014 року Реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області прийнято рішення № 13267957, яким зареєстровано ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,24 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0021.
 
13 жовтня 2015 року прокуратурою Київської області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за № 42015110000000481 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 364 Кримінального кодексу України, а саме за фактом зловживання владою (службовим становищем) посадовити особами Обухівської районної державної адміністрації Київської області щодо розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення загальною площею 52,5 га.
 
18 січня 2016 року Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства на запит прокуратури Київської області 
від 16 січня 2016 року № 05/1-86 (вихідний № 16) повідомило, що управління не надавало згоду на вилучення та зміну цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення у кварталі 103 Козинського лісництва ДП «Київський лісгосп», кадастрові номери 3223186800:09:002:0001-3223186800:09:002:0006, 3223186800:09:001:0007-3223186800:09:001:0017, постійним лісокористувачем яких є ДП «Київське лісове господарство», що були вилучені у цього підприємства за розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 09 листопада 2007 року № 1637 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 17-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства у межах Підгірцівської сільської ради».
 
20 січня 2016 року ДП «Київське лісове господарство» за запит заступника начальника управління представництва захисту інтересів громадян та держави в суді Київської обласної прокуратури від 16 січня 2016 року № 05/1-87 (вихідний № 16) щодо відведення земельних ділянок у власність сімнадцятьом громадянам для ведення особистого селянського господарства загальною площею 21,7345 га на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області повідомило, що земельні ділянки, кадастрові номери 32231836800:09:001:0012, 3223186800:09:001:0014 частково розташовані на землях лісогосподарського призначення лісового фонду Козинського лісництва квартал 103 виділ 46; земельні ділянки, кадастрові номери 3223186800:09:001:0009, 3223186800:09:001:0007 частково розташовані на землях лісогосподарського призначення лісового фонду Козинського лісництва квартал 103 виділ 39; земельні ділянки, кадастрові номери 3223186800:09:001:0011, 3223186800:09:001:0002, 3223186800:09:001:0008, 3223186800:09:001:0016, 3223186800:09:001:0006, 3223186800:09:001:0015, 3223186800:09:001:0010, 3223186800:09:001:0003, 3223186800:09:001:0013, 3223186800:09:001:0004, 3223186800:09:001:0001, 3223186800:09:001:0005, розташовані на землях лісогосподарського призначення лісового фонду Козинського лісництва квартал 103 виділа 31, 32, 33 , 34 , 35 , 36,37, 38 , 39. ДП «Київське лісове господарство» не надавало згоди на вилучення вказаних земельних ділянок, рішень про їх вилучення не отримувало. Територія виділів зазначених земельних ділянок являє собою єдиний лісовий масив. 
 
21 січня 2016 року Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання «Укрдержліспроект» на запит прокуратури Київської області
від 16 січня 2016 року № 05/1-88 (вихідний № 16), повідомило, що земельні ділянки, кадастрові номери 3223186800:09:001:0001, 3223186800:09:001:0006, 3223186800:09:001:0005, 3223186800:09:001:0004, 3223186800:09:001:0003, 3223186800:09:001:0002, 3223186800:09:001:0017, 3223186800:09:001:0016, 3223186800:09:001:0014, 3223186800:09:001:0015, 3223186800:09:001:0012, 3223186800:09:001:0010, 3223186800:09:001:0013, 3223186800:09:001:0011, 3223186800:09:001:0008, 3223186800:09:001:0009, 3223186800:09:001:0007, згідно матеріалів лісовпорядкування 2004 року повністю або частково накладаються на землі лісогосподарського призначення (квартал 103 Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство»).
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга першого заступника прокурора Київської області підлягає задоволенню частково з таких підстав.
 
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
 
Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), у редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного розпорядження про передачу третім особам у власність спірних земельних ділянок, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. 
 
Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частини перша, друга статті 20 ЗК України). 
 
За змістом частини другої статті 3 ЗК України земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються ЗК України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому кодексу.
 
Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 Лісового кодексу (далі - ЛК України) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
 
Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.
 
Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 ЛК України).
 
До земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України).
 
Частиною другою статті 5 ЛК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.
 
Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.
 
Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.
 
Згідно пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
 
Таким чином, при вирішенні питання про перебування земельної лісової ділянки у користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.
 
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 24 грудня 2014 року у справі № 6-212цс14, 
від 25 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, від 23 грудня 2015 року у справі 
№ 6-377цс15.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», у редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного розпорядження про передачу третім особам у власність спірних земельних ділянок, виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.
 
Пунктами 1, 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцева державна адміністрація розробляє та забезпечує виконання затверджених у встановленому законом порядку програм раціонального використання земель, лісів, підвищення родючості грунтів, що перебувають у державній власності; розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.
 
Відповідно до пункту 5 статті 31 ЛК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припиняють права користування ними.
 
Стаття 57 ЛК України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства. Відповідно до частини першої цієї статті зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України.
 
Аналогічне положення міститься й у статті 20 ЗК України.
 
Відповідно до частини четвертої статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.
 
Зважаючи на наведене, за змістом статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та статті 31 ЛК України до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, у тому числі передачу у власність, надання в постійне користування земельних ділянок для нелісогосподарських потреб, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення, та припинення права користування ними.
 
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (частина перша статті 116 ЗК України).
 
Відповідно до частин шостої-десятої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.
 
Порядок вилучення земельних ділянок, зокрема, із земель державної власності, наданих у постійне користування, визначено статтею 149 ЗК України.
 
Частиною дев`ятою статті 149 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.
 
Установивши, що спірні земельні ділянки є землями лісового фонду та перебували у державній власності до прийняття розпорядження голови Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 09 листопада 2007 року № 1637 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 17-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства у межах Підгірцівської сільської ради» щодо їх передачі у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , 
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , та подальшої зміни цільового (функціонального) використання земельних ділянок згідно з розпорядженням виконуючого обов`язки голови Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 10 червня 2008 року № 938 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового (функціонального) використання земельних ділянок 4-ом громадянам з «ведення особистого селянського господарства», рішення про їх вилучення у постійного землекористувача ДП «Київське лісове господарство» не приймалося, ДП «Київське лісове господарство» не відмовлялося від права користування, що свідчить про відсутність волевиявлення держави, як власника, на відчуження цієї земельної ділянки, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованих висновків про порушення норм земельного законодавства при прийнятті Обухівською районною державною адміністрацією Київської області розпорядження про передачу у приватну власність третім особам земельних ділянок загальною площею 21,7345 га в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області та зміни їх цільового призначення.
 
Оскільки необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку та зміни її цільового призначення за певних обставин має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передання у власність земельної ділянки (аналогічний правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові 
від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-53цс12), відсутність у справі такого рішення Кабінету Міністрів України свідчить про відсутність рішення власника про відчуження спірної земельної ділянки та зміну її цільового призначення. Отже, оскаржувані розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 09 листопада 2007 року № 1637 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 17-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради», та від 10 червня 
2008 року № 938 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового (функціонального) використання земельних ділянок 4-ом громадянам з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового (функціонального) використання земельної ділянки ОСОБА_1 площею 21,7345 га з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» є незаконними.
 
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові 
від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14 захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
 
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
 
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження 
№ 14-144цс18)).
 
Так, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Застосування вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, виключає застосування інших вимог власника про визнання права власності чи інших вимог, спрямованих на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України. 
 
Висновок про те, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України, викладений Верховним Судом України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не вимагається. 
 
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання недійсним розпоряджень Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 09 листопада 2007 року № 1637 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 17-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради», та 
від 10 червня 2008 № 938 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового (функціонального) використання земельних ділянок 4-ом громадянам з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового (функціонального) використання земельної ділянки ОСОБА_1 площею 21,7345 га з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва», оскільки визнання недійсними цих розпоряджень не відновить порушеного права власності держави на спірні земельні ділянки лісового фонду, оскільки такий спосіб захисту порушених прав не є ефективним та не відновлює в повному обсязі порушених прав особи, яка звернулася до суду за їх захистом.
 
За змістом частини другої статті 116 ЗК України підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Аналогічно наведеним вище висновкам щодо вимог про визнання недійсними розпоряджень, визнання недійсним свідоцтва про право власності від 23 квітня 2014 року № 20866792, виданого ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 21,1353 га, кадастровий номер 3223186800:09:001:0020, не є необхідним для вирішення питання про її витребування земельної ділянки, оскільки також не ефективним способом захисту. 
 
З огляду на те, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), а тому рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є саме таким рішенням, оскільки передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачами права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачами.
 
Аналогічні правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження 
№ 14-208цс18).
 
З урахуванням наведеного, оскаржувані рішення судів у частині вирішення вимог про визнання недійсними розпоряджень Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 09 листопада 2007 року № 1637 та 
від 10 червня 2008 № 938 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового (функціонального) використання земельної ділянки ОСОБА_1 площею 21,7345 га з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва»; визнання недійсним свідоцтва на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_1 , та скасування рішень реєстраційної служби про реєстрацію за ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права власності на земельні ділянки, підлягають скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові. 
 
Щодо вимог прокурора про витребування земельних ділянок із незаконного володіння та застосування судами попередніх інстанцій позовної давності
 
Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_28 , представник ОСОБА_2 - ОСОБА_29 та ОСОБА_3 подали заяви про застосування позовної давності. 
 
Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що ДП «Київське лісове господарство» та Кабінет Міністрів України, в інтересах яких пред`явлено позов прокурором, довідалися чи могли довідатися про порушене право держави з часу передачі спірних земельних ділянок у власність третім особам, тобто з листопада 2007 року, а тому звернення прокурора до суду у березні 2016 року відбулося з пропуском трирічного строку звернення до суду за захистом порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.
 
Однак, таких висновків суди попередніх інстанцій дійшли передчасно, без належного з`ясування істотних обставин, що мають значення для вирішення зазначеного питання.
 
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 
257 ЦК України). 
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 
22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).
 
Наведене дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред`явлення позовної вимоги як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
 
Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
 
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необгрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.
 
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.
 
На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 рокуу справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18)).
 
Як у разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, так і у разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності для прокурора починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, він довідався або міг довідатися лише у випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жоден орган.
 
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18). 
 
Отже, якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного державного органу (підприємства), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг відповідний державний орган (підприємство), а не прокурор.
 
Застосовуючи до спірних правовідносин позовну давність, як самостійну підставу для відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що Кабінет Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» мали можливість довідатися про те, що спірні земельні ділянки вибули з володіння держави з часу їх передачі у власність третім особам, тобто у листопаді 2007 року.
 
Однак, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося те, що зі змісту розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області 
від 09 листопада 2007 року № 1637 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 17-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради» неможливо встановити приналежність спірних земельних ділянок до земель лісового фонду, зокрема згідно вказаного розпорядження у власність третіх осіб передаються земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, інформація про наявність лісових насаджень чи відповідного цільового призначення земельних ділянок також відсутня, а зміна цільового призначення земельних ділянок, згідно з розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 10 червня 2008 року 
№ 938 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового (функціонального) використання земельних ділянок 4-ом громадянам з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва», передбачала лише зміну цільового призначення земельних ділянок з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва».
 
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення прокурора із зазначеним позовом, поза увагою судів та їх оцінкою також залишилися доводи прокурора про те, що про порушення земельного законодавства та необхідність їх захисту в судовому порядку позивачам стало відомо лише з моменту направлення прокуратурою Київської області повідомлень від 16 січня 2016 року № 05/1-86 (вихідний № 16) та від 16 січня 2016 року № 05/1-88 (вихідний № 16), за результатами розгляду яких Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання «Укрдержліспроект» було з`ясовано, що земельні ділянки, кадастрові номери 3223186800:09:001:0001, 3223186800:09:001:0006, 3223186800:09:001:0005, 3223186800:09:001:0004, 3223186800:09:001:0003, 3223186800:09:001:0002, 3223186800:09:001:0017, 3223186800:09:001:0016, 3223186800:09:001:0014, 3223186800:09:001:0015, 3223186800:09:001:0012, 3223186800:09:001:0010, 3223186800:09:001:0013, 3223186800:09:001:0011, 3223186800:09:001:0008, 3223186800:09:001:0009, 3223186800:09:001:0007 згідно матеріалів лісовпорядкування 2004 року повністю або частково накладаються на землі лісогосподарського призначення у кварталі 103 Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство», постійним лісокористувачем яких є ДП «Київське лісове господарство», яке не надавало згоду на їх вилучення та зміну цільового призначення.
 
Наведене свідчить, що висновки судів про початок перебігу позовної давності з дня видачі оскаржуваного розпорядження про передачу у приватну власність третім особам земельних ділянок не грунтуються на положеннях частини першої статті 261 ЦК України, оскільки суди попередніх інстанцій при вирішенні зазначеного питання неповно з`ясували, коли саме стало відомо ДП «Київське лісове господарство» та Кабінету Міністрів України про порушення права на постійне користування спірними земельними ділянками.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
 
Зважаючи на те, що суди попередніх інстанцій неправильно вирішили позовні вимоги заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» про визнання недійсними розпоряджень, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та скасування реєстрації права власності на земельні ділянки, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність скасування рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2017 року у зазначеній частині, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог з підстав наведених у мотивувальній частині постанови.
 
Згідно з підпунктом першим частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.
 
Ураховуючи, що вирішуючи спір у частині вимог першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, 
ДП «Київське лісове господарство» про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння суди першої та апеляційної інстанцій не встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зазначене відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
З огляду на висновок касаційного суду щодо результатів вирішення касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково. 
 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними розпоряджень, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації права власності на земельні ділянки скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення.
 
У задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» про визнання недійсними розпоряджень, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації права власності на земельні ділянки, відмовити.
 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2017 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування на користь Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Київське лісове господарство» із незаконного володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 земельних ділянок, кадастрові номери 3223186800:09:001:0020, 3223186800:09:001:0021, 3223186800:09:001:0022, 3223186800:09:001:0023, загальною площею 21,7345 га в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, вартістю 180 935,93 грн скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                          О. В. Ступак
 
Судді:                                                                          І. Ю. Гулейков
 
С. О. Погрібний
 
Г. І. Усик
 
В. В. Яремко