ПОСТАНОВА
Іменем України

26 лютого 2020 року 
Київ
справа №541/543/17-а
касаційне провадження №К/9901/36936/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:               Саприкіної І.В., Шарапи В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.04.2017 (головуючий суддя: Сидоренко Ю.В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017 (головуючий суддя: Жигилій С.П., судді: Дюкарєва С.В., Перцова Т.С.) у справі №541/543/17 за позовом ОСОБА_1 до Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивачка) звернулася до суду з позовом до Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - відповідач), в якому просила:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у переведенні позивачки з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника;
зобов`язати відповідача здійснити переведення пенсії з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.
На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що одночасно має право на пенсію за віком та пенсію по втраті годувальника? у зв`язку з чим звернулася до відповідача із відповідною заявою, проте пенсійний орган протиправно відмовив у переведенні з одного виду пенсії на інший.
Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.04.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017, адміністративний позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 27.01.2017 про переведення з одного виду пенсії на інший;
зобов`язано відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.01.2017 та прийняти рішення відповідно до вимог пенсійного законодавства.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в порушення вимог частини п`ятої статті 45 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) та пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), відповідач за результатом розгляду заяви позивачки рішення про призначення (перерахунок) пенсії або відмову у такому не прийняв, чим фактично допустив протиправну бездіяльність. Захист порушеного права позивачки в обраний судом спосіб цілком відповідає вимогам справедливості та забезпечить ефективне поновлення ОСОБА_1 в правах.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судами норм матеріального права просить суд касаційної інстанції скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Скаржник зазначає, що заява була написана у довільній формі, що не відповідає вимогам пунктом 4.1 Порядку №22-1, а отже дії відповідача щодо її розгляду, як письмового звернення, відповідно до вимог Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР) є правомірними, що унеможливлює висновок про допущення останнім протиправної бездіяльності.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.08.2017 відкрито касаційне провадження у справі.
15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд та    набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким    КАС України    викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого     Закону    передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У березні 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 17.07.2019 визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 25.02.2020 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
Позивачка правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористалася.
Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та встановив таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Миргородському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області та з 26.03.2004 отримує пенсію за віком.
27.01.2017 позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою, в якій просила у зв`язку зі смертю чоловіка - ОСОБА_2 перевести її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Листом від 08.02.2017 № 906/02-24 Миргородське об`єднане управлінням Пенсійного фонду України в порядку та строки, встановлені Законом №393/96-ВР, роз`яснило позивачці про неможливість переведення її з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 , оскільки з 01.06.2015 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VIII були скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, в т.ч., відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивачка звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі статтею 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Частиною п`ятою статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
За змістом пункту 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.
Пунктом 1.7 Порядку № 22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.    
Згідно із пунктом 2.8 цього Порядку переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Пунктом 4.3 Порядку передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для переведення з одного виду пенсії на інший орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо переведення з одного виду пенсії на інший.
Зміст наведених норм свідчить, що у разі звернення особи до пенсійного органу із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший останній зобов`язаний розглянути подану заяву із документами та прийняти відповідне рішення щодо переведення з одного виду пенсії на інший або про відмову в такому переведенні.
Спірним у цій справі є форма та зміст заяви, з якою позивачка звернулася до Пенсійного органу з метою переведення пенсії з одного виду на інший.
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що заява позивачки відповідає вимогам законодавства, проте безпідставно не була розглянута відповідачем по суті у порядку та у строки, встановлені Законом №1058-IV та Порядком №22-1.
Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій та вважає за необхідне зазначити таке.
Зміст заяви позивачки очевидно дає змогу оцінити намір заявниці. Крім того, важливим є те, що до заяви позивачкою було долучено ряд документів (відповідачем не заперечується), які подаються при переведенні пенсії з одного виду на інший.
Відмовивши ОСОБА_1 в розгляді її заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивачки, як пенсіонерки (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах    (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року    №3-рп/2003).
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується    (див. рішення від 06.09.2005 у справі    "Гурепка проти України"    (Gurepka v.Ukraine), заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі    "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі    "Гарнага проти України"    (Garnaga v.Ukraine), заява №20390/07).
За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для захисту порушеного права позивачки шляхом визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.01.2017, з прийняттям за наслідками її розгляду рішення відповідно до вимог пенсійного законодавства.
Обраний судами попередніх інстанцій спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 відповідає вимогам справедливості та забезпечить ефективне поновлення позивачки в правах.
Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №537/3480/17 та від 27.11.2019 у справі №748/696/17.
Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами першої та апеляційної інстанцій. Касаційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченнях на позов та апеляційній скарзі з урахуванням яких судами вже надана оцінка встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить. 
За правилами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, а тому підстави для їх скасування - відсутні.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.
Постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.04.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017 у справі №541/543/17залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                       С. М. Чиркін
                                                                                      І. В. Саприкіна                                                                                                       
                                                                                                 В. М. Шарапа