Номер провадження: 22-ц/813/1268/20 
Номер справи місцевого суду: 519/566/15-ц
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,
за участю секретаря – Фабіжевської Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Укрсиббанк» на ухвалу Южного міського суду Одеської області від 14 березня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Южного міського суду Одеської області знаходилась цивільна справа за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
13 березня 2019 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження по вказаній справі, оскільки враховуючи, що позов пред`явлений до позичальника за кредитним договором, який є СПД ОСОБА_1 , необхідно справу розглядати в порядку господарського судочинства.
Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 14 березня 2019 року закрито провадження у справі. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, АТ «Укрсиббанк» звернулось до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.
У судове засідання до суду апеляційної інстанції 20 лютого 2020 року сторони у справі не з`явилась, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. 
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 02 березня 2020 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції послався на те, що 08 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та СПД ОСОБА_1 укладено кредитний договір №11115707000, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 52595,00 швейцарських франків з розрахунку 8,49% річних на строк до 09.02.2018 року. 
З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань був укладений 09 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та СПД ОСОБА_1 договір поруки.
У зв`язку з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008р. внесені зміни до Статуту АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких повне найменування Банку стало ПАТ «УкрСиббанк».
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, у редакції вищевказаного закону, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України. За змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
З зазначеного вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі №910/1733/18, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII (Закон N 2147-VIII) до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.
Положення пункту 1 частини першої статі 20 ГПК України не пов`язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, з об`єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов`язанням. 
Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія погодитись не може з огляду на наступне.
Цивільний процесуальний кодекс (далі – ЦПК) України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій, передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15).
ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, також встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).
ГПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанцій, встановлював юрисдикцію господарських судів у вирішенні, зокрема, спорів, що виникають при виконанні господарських договорів, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин і віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів (пункт 1 частини другої статті 12).
ГПК України у редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року, передбачає, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункт 1 частини першої статті 20).
Тобто, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Натомість, за правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною цього основного зобов`язання є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець. Тому для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, значення не має. Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається, враховуючи суб`єктний склад сторін основного зобов`язання.
Суд першої інстанції встановив, що позов з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором був поданий у травні 2015 року до суб`єкта підприємницької діяльності, який допустив неналежне виконання зобов`язань за цим договором, а також до фізичної особи-поручителів.
Суд першої інстанції вважав, що провадження у справі слід закрити, оскільки вимога до цього відповідача не може розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Правовою підставою для постановлення ухвали першої інстанції суд вважав, зокрема, приписи частин першої та другої статті 15 і статті 16 ЦПК України, а також статті 12 ГПК України у редакціях, чинних на час розгляду ним справи.
Так, стаття 16 ЦПК України не допускала об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Тобто, цей припис унеможливлював розгляд в одному провадженні вимог, які за предметом належали до юрисдикції різних судів.
Заявлена у цій справі позовна вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з позичальника та поручителів могла бути предметом розгляду як в порядку цивільного, так і в порядку господарського судочинства, оскільки статті 15 ЦПК України та 12 ГПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами, не встановлювали відповідної заборони.
Проте поряд з предметним критерієм для визначення юрисдикції має враховуватися також суб`єктний критерій.
Вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором була заявлена у цій справі до позичальника за кредитним договором, а також до його поручителів, кожен з яких за умовами договору поруки погодився розділити відповідальність із позичальником за наслідки невиконання останнім зобов`язання за кредитним договором.
Стаття 1 ГПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанцій) обмежувала участь фізичних осіб у господарському судочинстві окремими категоріями спорів, до яких не було віднесено спори щодо виконання умов кредитного договору між кредитором, боржником за основним зобов`язанням і поручителями – фізичною та юридичною особами.
Натомість, ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій) не встановлював обмежень щодо розгляду спорів з таким предметом залежно від суб`єктного складу учасників процесу.
З огляду на вказане, враховуючи, що спір був переданий на розгляд суду за процесуальним законом, який діяв до 15 грудня 2017 року, апеляційний суд вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справі.
Аналогічні висновки вже неодноразово висловлені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в її постановах від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (провадження № 14-219 цс 19), від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (провадження № 14-70 цс 19), від 05 грудня 2018 року у справі 524/4996/13-ц (провадження № 14-461 цс 18), від 27 червня 2018 року у справі № 534/1898/14-ц (провадження № 14-215 цс 18), від 13 березня 2018 року у справі №415/2542/15-ц (провадження № 14-40 цс 18).
За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та передчасно вирішив питання про закриття провадження у справі, що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та передання справи для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Укрсиббанк» задовольнити частково.
Ухвалу Южного міського суду Одеської області від 14 березня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 02 березня 2020 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               П.М. Черевко