ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1789/20 Справа № 171/380/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2020 року                                 м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року, яке ухвалено суддею Хоруженко Н.В. у м. Апостолове Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -
                           ВСТАНОВИВ:
В березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»(надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1. про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.09.2007 року, ОСОБА_1. отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків та інших витрат за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач ОСОБА_1. підтвердила своїм підписом у Заяві № б/н від 06 вересня 2007 року, що ця Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», Договір про надання банківських послуг.
Позивач зазначає, що він виконав зобов'язання в повному обсязі, а відповідач не виконала умови договору, не сплачує кошти за кредитом, відсотками, а також пеню та штрафи, відповідно до умов Договору.
У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача, станом на 31.12.2017 року, утворилася заборгованість, яка становить 42895,46 грн., та складається із 478,42 грн. -  заборгованості за тілом кредиту, 35369,92 грн. -  заборгованості по процентам за користування кредитом, 4528,29 грн. - заборгованості за пенею та комімією, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2018,83 грн. - штраф (процентна складова).
Посилаючись на вище викладене, позивачпросив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 42895,46 грн. та судовий збір в розмірі 1762 грн.
Заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2018 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1. на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 31.12.2017 року за кредитним договором у розмірі 40376,63 грн., яка складається з наступного: 478,42 грн. - заборгованість за кредитом, 35369,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4528,29 грн. - заборгованість за пенею та комісією.
Стягнуто з ОСОБА_1. на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1762 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2019 року заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2018 року скасовано. 
Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1. на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 31.12.2017 року за кредитним договором у розмірі 478,42 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1. на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1762 грн.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом всіх обставин справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у стягненні відсотків, пені та штрафів, при цьому суд порушив основоположні норми банківського кредитування, нехтує принципами платності кредитного договору та ставить під загрозу фінансову стабільність банку та функціювання фінансового сектору держави. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, пені та штрафів з ухваленням в цій частині нового рішення по справі, з наступних підстав.
Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ЗАТ «КБ «Приватбанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_1. кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку Універсальна зі сплатою процентів за користування кредитом 1,9 % на місяць (а.с.11).
Відповідно до наданої суду першої інстанції довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем ОСОБА_1., сплата відсотків за користування кредитом встановлена у розмірі 1,9 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше (а.с.12). 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів того, що між сторонами по було погоджено розмір процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до Заяви ЗАТ «КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Приватбанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_1. кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку Універсальна зі сплатою процентів за користування кредитом 1,9 % на місяць. 
Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», кошти були надані відповідачу зі сплатою процентів за користування кредитом 3 % на місяць, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше (а.с.11-12).
Спір виник з приводу заборгованості за кредитом, наданим позичальнику ОСОБА_1. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 1,9 % на місяць за користування кредитом, пені та штрафів, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 18 липня 2012 року відповідач ОСОБА_1. змінила прізвище на ОСОБА_1.
ОСОБА_1. свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконувала, в результаті чого, станом на 31.12.2017 року, утворилася заборгованість, яка, за розрахунком позивача, становить 42895,46 грн., та складається із 478,42 грн. -  заборгованості за тілом кредиту, 35369,92 грн. -  заборгованості по процентам за користування кредитом, 4528,29 грн. - заборгованості за пенею та комімією, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2018,83 грн. - штраф (процентна складова).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.  Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).  Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634  цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договору приєднання розроблені ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв'язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.
Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
Разом з тим, позичальником ОСОБА_1. 12.10.2007 року було підписано Заяву, відповідно до якої вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку Універсальна зі сплатою процентів за користування кредитом 1,9 % на місяць та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої остання своїм підписом засвідчила, що отримала кредит з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним за базовою ставкою 1,9 % в місяць, які нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році, та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, з визначенням їх розміру, включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді, в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше (а.с.12). 
Оскільки ОСОБА_1. не виконала свої зобов'язання по сплаті кредиту належним чином, то вона повинна нести цивільно-правову відповідальність за невиконання зобов'язання та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за відсотками за користування кредитом та заборгованості за пенею.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. 
Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.
Крім того, відповідач ОСОБА_1., підписавши Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якими погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів за порушення виконання зобов'язань та пені, погодилась із визначеними процентами та розміром штрафних санкцій, а саме - пені. 
Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_1. по відсоткам за користування кредитом, має бути розрахована із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 1,9 % на місяць. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.
Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду від 26.12.2014 року у справі № 752/1068/16-ц картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії, а не закінченням строку дії договору.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1. відповідно до Заяви отримала кредит, кінцевий термін повернення якого відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_1 отримала три платіжні картки № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 з кінцевим терміном дії останньої до останнього дня липня 2016 року. Тому, з урахуванням передбаченого законом трирічного стоку позовної давності, позовна давність у даному випадку спливає 31.07.2019 року, а з позовом до суду про повернення кредиту у повному обсязі Банк звернувся у межах цього строку - 07.03.2018 року. Отже, позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності.
В суді першої інстанції відповідачем по справі було заявлено клопотання про застосовування строків позовної давності до спірних правовідносин, отже, з урахуванням того, що строк дії кредитної картки № НОМЕР_4 картки встановлено до останнього дня липня 2016 року, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 31.07.2013 року по 31.07.2016 року з урахуванням правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто в даному випадку позивач був позбавлений права нараховувати проценти, починаючи з дня закінчення строку дії кредитної картки, проте, проценти за кредитним договором підлягають стягненню за останні три роки, до закінчення терміну дії картки. 
Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, має бути розрахована із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 1,9 % на місяць, за період з 31.07.2013 року по 31.07.2016 року та становить 327,24 грн., відповідно до наступного розрахунку, проведеного колегією суддів: 478,42 грн./100*1,9*36 місяців, де 478,42 грн. заборгованість за тілом кредиту, яка протягом строку з 31.07.2013 року по 31.07.2016 року не змінювалась, а 36 місяців - період нарахування відсотків за порушення виконання зобов'язань. 
Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за пенею, колегія суддів зауважує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто в даному випадку позивач був позбавлений права нараховувати проценти та пеню, починаючи з дня закінчення строку дії кредитної картки.
Враховуючи, що строк дії кредитної картки № НОМЕР_4 картки встановлено до останнього дня липня 2016 року та позивач з вказаної дати втратив право нарахування неустойки (штрафу, пені), і відповідачем була заявлена вимога про застосування строку позовної давності, то відповідно до частини другої статті 258 ЦК України, до вимог про стягнення пені, застосовується позовна давність в один рік.
Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Отже, аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за пенею, слід відмовити за спливом строку позовної давності.
Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів, колегія суддів виходить з наступного.
Умовами кредитування, які визначені у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», передбачено нарахування, крім пені, штрафу за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`.  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штрафи, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом, пенею та штрафами з ухваленням нового рішення у справі про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за процентами за користування кредитом б/н від 06 вересня 2007 року, яка станом на 31 липня 2016 року становить 327 грн. 24 грн. та відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафами. 
Крім того, відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору до суду апеляційної інстанції - в сумі 26,43 грн. (а.с.127).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пенею та штрафами, та ухвалити в цій частині нове рішення, 
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за процентами за користування кредитом б/н від 06 вересня 2007 року, яка станом на 31 липня 2016 року становить 327 (триста двадцять сім) грн. 24 грн.
В задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею та штрафами - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 26 (двадцять шість) грн. 43 копійок за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 20 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: