Ухвала
іменем України

05 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 196/493/19
провадження № 51-4324км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                     ОСОБА_5 ,
засудженого                                               ОСОБА_6 ,
захисника                                                   ОСОБА_7 ,
                            
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу адвоката                        ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2019 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                № 12019000000000267, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця   с. Ляшківка Царичанського району Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Встановив:
За вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області                                   від 04 червня 2019 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену                          22 березня 2019 року між прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_6 , відповідно до умов якої останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, та призначено йому узгоджене сторонами покарання.
Не погодившись із цим рішенням, адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 .
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 10 липня 2019 року відмовив                                      у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8                                            на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 . 
У касаційній скарзі адвокат  ОСОБА_8 просить скасувати зазначену ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_7 висловив думку про необхідність закриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга була подана адвокатом ОСОБА_8 , який, у зв`язку з відмовою підозрюваного ОСОБА_6   від цього захисника,  не мав повноважень на вчинення таких дій.
Засуджений ОСОБА_6 підтримав позицію захисника ОСОБА_7 , вказавши, що він відмовився від захисника ОСОБА_8 добровільно і особисто повідомив про це останнього.
Прокурор ОСОБА_5 з тих же підстав, посилаючись, що касаційну скаргу подано особою, яка не має права її подавати, просив, відповідно до положень статей 425, 429 КПК повернути цю скаргу.
Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків. 
Положеннями ч. 1 ст. 425 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) визначено перелік осіб, які мають право подати касаційну скаргу на судові рішення, передбачені ст. 424 КПК, зокрема такими особами є: засуджений, його законний представник чи захисник – у частині, що стосується інтересів засудженого; виправданий, його законний представник чи захисник – у частині мотивів і підстав виправдання; підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник; законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусових заходів виховного характеру, – в частині, що стосується інтересів неповнолітнього; законний представник чи захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру; прокурор; потерпілий або його законний представник чи представник – у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції; цивільний позивач, його представник або законний представник – у частині, що стосується вирішення цивільного позову; цивільний відповідач або його представник – у частині, що стосується вирішення цивільного позову; представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, – у частині, що стосується інтересів юридичної особи. 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 54 КПК підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його. Відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії.
Як вбачається з копії протоколу відмови від захисника від 18 березня 2019 року підозрюваний ОСОБА_6 у присутності захисника ОСОБА_7 відмовився від надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_8 . 
Окрім того, засуджений ОСОБА_6 у запереченні на касаційну скаргу стверджує про те, що після добровільної відмови від послуг захисника                       ОСОБА_8 18 березня 2019 року нових договорів про надання правової допомоги з цим адвокатом не укладав, повноважень щодо здійснення свого захисту у кримінальному провадженні йому не надавав. Також наголошує на тому, що під час зустрічі з адвокатом ОСОБА_8 , яка відбулася у м. Києві 27 березня 2019 року, особисто повідомив останнього про відмову від його послуг.
Про такі обставини ОСОБА_6 зазначав і в судовому засіданні у касаційному суді. 
Колегія суддів, враховуючи вищенаведене, дійшла висновку про добровільність та істинність волевиявлення підозрюваного ОСОБА_6 щодо відмови від одного із своїх захисників у кримінальному провадженні– адвоката ОСОБА_8 , яке є визначальним у такому питанні.
Так, одним із способів припинення повноважень захисника на участь у кримінальному провадженні є відмова підозрюваного, обвинуваченого від захисника. Положення ст. 54 КПК за своїм змістом регулюють процедуру відмови від захисника або його заміни і спрямовані на забезпечення самого права на захист. Та обставина, що фактично відмова від захисника ОСОБА_8 відбулася у присутності іншого захисника підозрюваного вказує на недотримання у повній мірі вимог закону щодо порядку здійснення такої відмови, однак це не призвело до порушення права на захист та, відповідно, не становить істотного порушення вимог кримінального процесуального закону у розумінні ст. 412 КПК. 
За таких обставин суд касаційної інстанції доходить висновку, що у зв`язку з відмовою підозрюваного ОСОБА_6 від захисника ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування зазначений адвокат не має процесуального статусу захисника в цьому кримінальному провадженні, а тому він не є особою, яка має право на касаційне оскарження судових рішень щодо ОСОБА_6 .  
Зазначені обставини унеможливлюють здійснення касаційного розгляду кримінального провадження щодо  ОСОБА_6 за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_8 .
Враховуючи те, що касаційне провадження було відкрито за касаційною скаргою особи, яка не має права її подавати, тому його необхідно закрити. 
Керуючись статтями 54, 425, 427, 434, 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката                        ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2019 року про відмову у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                           ОСОБА_3