ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.002126 пров. № 857/11697/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді –                                     Макарика В.Я.

суддів –                                                          Бруновської Н.В., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання – Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Качур Р.П., судді Костецький Н.В., Коморний О.І., м. Львів) у справі № 1.380.2019.002126 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства екології та природних ресурсів України, Державної екологічної інспекції України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі,-

                                                   В С Т А Н О В И В:          

25 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства екології та природних ресурсів України, Державної екологічної інспекції України в якому просив визнати позивача таким, що в період з 14.09.2015 по 31.03.2019 перебував у вимушеному прогулі у зв`язку з затримкою виконання судового рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 813/889/15 від 14.09.2015; стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 14.09.2015 по 31.03.2019 у розмірі 832063,68 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної екологічної інспекції України (ідентифікаційний код Юридичної особи 37508533) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення  про поновлення на роботі  за період з 14.09.2015 по 31.03.2019 в розмірі 176126 (сто сімдесят тисяч сто двадцять шість) грн. 55 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з  рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду при поновленні на роботі за період з 14.09.2015 року по 01.10.2019 року в розмірі 1 034 606 грн. 16 коп., в іншій частині залишити без змін.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі.
Судом апеляційної інстанції у судовому засіданні встановлено, що відповідачі не забезпечили явку у судове засідання представників, повноваження яких підтвердженні відповідно до вимог частини 3 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з урахуванням з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України. 
Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що Львівським окружним адміністративним судом 14.09.2015 винесено постанову у справі №813/889/15, якою адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправним розпорядження Кабінету Міністрів України №20-р від 21 січня 2015 року “ ОСОБА_2 звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної екологічної інспекції України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків (п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України); визнано протиправним наказ Державної екологічної інспекції України від 23 січня 2015 року №17 - о ОСОБА_3 ОСОБА_1 з посади Голови Державної екологічної інспекції України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків (п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України) ОСОБА_4 поновлено ОСОБА_1 на посаді Голови Державної екологічної інспекції України з 24 січня 2015 року; стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 24450,23 грн.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015 вищевказана постанову залишено без змін.
Вищий адміністративний суд України своєю ухвалою від 05.04.2016 частково задовольнив касаційні скарги Міністерства екології та природних ресурсів України та Кабінету Міністрів України, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015 в частині позовних вимог про стягнення з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасував, справу в цій частині направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.06.2016 у справі №813/889/15 адміністративний позов було задоволено повністю: стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23334 гривні 91 коп. з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів. У вказаному рішенні зазначено, що вимушеним прогулом у даній справі слід вважати період з моменту незаконного звільнення позивача до моменту його поновлення на посаді, а саме період з 24.01.2015 (день, наступний з звільненням позивача, згідно наказу ДЕІ України від 23.01.2015) по 13.09.2015 (день, що передує прийняттю Львівським окружним адміністративним судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді).
Позивачем отримано середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 23334 грн. 91 коп. за період з 24.01.2015 по 13.09.2015. Проте, станом на час розгляду справи № 1.380.2019.002126, рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/889/15 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді не виконано.
18.09.2015 державним виконавцем за виконавчим документом відкрито виконавче провадження №48791375. У зв`язку з невиконанням боржником рішення суду 14.12.2015 державним виконавцем винесено постанову про накладення на Кабінет Міністрів України штрафу у розмірі 680,00 грн. та спрямовано останньому вимогу щодо негайного виконання рішення суду.
21.01.2016 державний виконавець відповідно до ст. 36 Закону України “Про виконавче провадження” звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення порядку виконання рішення суду
Виконавче провадження закрито постановою від 12.03.2016, про що відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України до правоохоронних органів скеровано подання (повідомлення) про притягнення винних посадових осіб до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду.
На виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2016 прокуратурою міста Києва 23.02.2016 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42016100000000160 щодо невиконання службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище Кабінету Міністрів України, Міністерства екології та природних ресурсів України, Міністерства юстиції України - рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 Кримінального кодексу України.
Згідно повідомлення Солом`янського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 01.03.2016 №К-770/125/3516 на підставі заяви позивача від 18.02.2016 слідчим Солом`янського управління поліції ГУ НП в м. Києві 20.02.2016 було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016100090001956 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України.
Також з приводу захисту своїх прав, порушених у зв`язку з невиконанням рішення суду позивач звертався із заявою до Європейського суду з прав людини і згідно повідомлення Європейського суду з прав людини, суд вирішив приєднати його заяву до справи Бурмин та інші проти України (№46852/13 та ін.). Рішення Європейського суду з прав людини у справі “Бурмин та інші проти України” від 12.10.2017 стосується системної проблеми невиконання державою судових рішень.
Позивач вважаючи, що з 14.09.2015 він перебуває у вимушеному прогулі, звернувся до суду із цим позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 14.09.2015 по 31.03.2019, а у апеляційній скарзі зазначає про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 14.09.2015 по 01.10.2019 в розмірі 1 034 606 грн. 16 коп..
Відповідно до   ст. 129-1 Конституції України   судове рішення є обов`язковим до виконання.
Принцип обов`язковості судових рішень закріплений і в   статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі – КАС України), відповідно до змісту якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно з пунктом 3 частини першої  статті 371 КАС України   негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Статтею 5 Кодексу законів про працю України   (далі -   КЗпП України) встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 7   ст. 235 КЗпП України   передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до вимог чинного законодавства рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ, розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання. 

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом норми ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25.07.2018 у справі №552/3404/17, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Положення   статті 236 КЗпП України   встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, хоча й подібні, але не тотожні за своєю правовою природою поняття.

Підставою для стягнення коштів є невиконання відповідачем-3 рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 813/889/15 від 14.09.2015, що зумовлює стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення згідно з положеннями ст. 236 КЗпП України.

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком № 100.

Враховуючи норми абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто - дню звільнення працівника з роботи.

Згідно Довідки, виданої Державною екологічною інспекцією України (а.с. 122) про середню заробітну плату ОСОБА_1 , середньоденна заробітна плата такого становила 148,63 грн.

Починаючи з 14.09.2015 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить 176126 грн. 55 коп. та підлягає стягненню на користь позивача.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в пункті 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи та заслухавши апелянта, дійшов висновку, що судом першої інстанції відповідно до норм матеріального та процесуального права задовольнив частково та стягнув на користь позивача з Державної екологічної інспекції України середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі починаючи з 14.09.2015 в розмірі 176 126 грн. 55 коп.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-
          
                                                 П О С Т А Н О В И В:             

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.002126 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 30 січня 2020 року.