Номер провадження: 22-ц/813/3557/20 
Номер справи місцевого суду: 521/691/17
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.02.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,
за участю секретаря – Чепрас А.І.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 
відповідач -  ОСОБА_3 
третя особа - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради
третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гарська Вікторія Валеріївна
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року про визнання недійсним заповітуу складі судді Поліщук І.О.,
в с т а н о в и в:
У січні 2017 року  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ,звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_3 , третя особа - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання недійсним заповіту від 03 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповідала ОСОБА_3 своє майно.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у померлої ОСОБА_4 , яка за життя працювала з лютого 2010 року у міському протитуберкульозному диспансері, завідуючим якого була ОСОБА_5 , склалися довірчі відносини із останньою, яка навіть після звільнення ОСОБА_4 у 2012 році підтримувала із нею приязні стосунки та допомагала у побуті. 06 липня 2011 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати, та на що вона за законом матиме право, заповідала ОСОБА_2 , яка приходиться онукою ОСОБА_5 Спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, внаслідок її хвороби у період з 31 липня 2016 року до 04 серпня 2016 року, коли вона померла у МКЛ №1.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Гарську В.В.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалою суду від 03 грудня 2018 року у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи було відмовлено, не зважаючи на те, що суд не заперечує проти того, що експерти не відповіли на усі питання. Судом не надано оцінки того, що у ОСОБА_4 було діагностовано інфаркт міокарда, дифузний кардіосклероз, кардіогенний шок, розрив міокарда, стан шоку, колапсу та інше, тому вона не могла усвідомлювати свої дії при укладенні заповіту 04 серпня 2016 року. В заповіті від 04 серпня 2016 року нотаріус Гарська В.В. зазначила, що заповіт складений у квартирі ОСОБА_4 через стан її здоров`я.
06.05.2019 ОСОБА_1 подала доповнення до апеляційної скарги, в якому також просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Надалі  ОСОБА_3 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в її задоволенні, а рішення – залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 06.07.2011 ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати, та на що вона за законом матиме право, заповідала ОСОБА_2 . Заповіт посвідчено державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори Саганович О.Ю. за реєстровим № 2-1002.
Відповідно до листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гарської В.В. заповіт, посвідчений 06.07.2011. Саганович О.Ю. державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-1002, скасований ОСОБА_4 (т.1, а.с. 71).
04.08.2016 ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений за №602 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., яким все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати, та на що вона за законом матиме право, заповідала ОСОБА_3 .
Вказаний заповіт було складено 04.08.2016 о 13:20 вдома у спадкодавиці за місцем її проживання: АДРЕСА_1 . Заповіт підписано власноруч ОСОБА_4 . 
З копії карти виїзду швидкої допомоги від 04.08.2016 вбачається, що о 14:20 до відділення швидкої допомоги надійшов виклик за адресою АДРЕСА_1 , де проживала ОСОБА_4 . 
З медичної карти ОСОБА_4 вбачається, що її 04.08.2016 о 15:30 госпіталізовано до кардіологічного відділення КУ «Міська клінічна лікарня №1».
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 21:35 померла, причина смерті гостра серцево-судинна недостатність, на день смерті померлій було 69 років.
Позивач вважає, що ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, внаслідок її хвороби у період з 31 липня 2016 року до 04 серпня 2016 року, коли вона померла у МКЛ №1.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 , складаючи оспорюваний заповіт, усвідомлювала значення своїх дій та мала здатність керувати ними, підстави для визнання заповіту, складеного 04.08.2016 недійсним відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення правочину, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. 
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених судом.
Висновком судово-психіатричної експертизи від 02.07.2018, призначеної ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.02.2018 (а.с. 212-214), підтверджено, що ОСОБА_4 за представленими даними у період часу, якому відповідає укладання заповіту 04.08.2016 хронічного, стійкого психічного розладу не виявляла, була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
З копії карти виїзду швидкої допомоги №196 А 16 вбачається, що ОСОБА_4 04.08.2016 о 14:30 була оглянута лікарем. Звернулася більш ніж через 24 годин після початку хвороби (приблизно стала почувати себе не добре 01.08.2016 о 04:00). Скарги на загальну слабкість, віддишку в стані спокою та при мінімальному навантаженні, нудота. Зі слів хворої, захворіла 01.08.2016, коли з`явилася біль в спині, нудота. Прийняла вказані симптоми за харчове отруєння, промивала шлунок. Больовий синдром ближче до вечора пройшов. За медичною допомогою звернулася 03.08.2016, викликався дільничний лікар. 04.08.2016 сусіди викликали швидку допомогу.
З медичної карти хворої ОСОБА_4 вбачається, що остання з 15:30 04.08.2016 по 21:35 04.08.2016 перебувала на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні з діагнозом інфаркт міокарда, дифузний кардіосклероз, кардіогенний шок, розрив міокарда, стан шоку, колапсу. Хвора. Перебуваючи на стаціонарному лікуванні була при свідомості, при огляді лікаря скаржилася на віддишку, стан важкий, спостерігалась в`ялість. В 20:53 у хворої настала зупинка дихання та кровообігу. В 21:35 констатовано смерть. 
З пояснень свідків, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вбачається, що ОСОБА_4 за життя будь-яких дивностей хворобливого характеру в поведінці не проявляла, була до дня смерті адекватною жінкою, навіть в побуті була раціональною, весь час перебувала в повному розумі, слідкувала за собою, незважаючи на пенсійний вік, в момент госпіталізації останньої бригадою швидкої медичної допомоги, вона перебувала в свідомості, спілкувалась з лікарями, описуючи свої скарги на стан здоров`я. Свідок ОСОБА_5 , яка посилалася на слабкий стан ОСОБА_4 під час розмови з нею за телефоном 03 серпня 2016 року, тим не менш не повідомляла, що вона не розуміла того, про що і з ким розмовляє. 
В письмових поясненнях приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гарська В.В. зазначила, що 04.08.2016 за реєстровим № 602, нею був посвідчений заповіт від імені ОСОБА_4 . Під час особистої розмови були з`ясовані наміри ОСОБА_4 щодо посвідчення заповіту на користь ОСОБА_3 . Заповідачем особисто, власноручно складено, підписано та подано заяву з проханням посвідчити заповіт на користь ОСОБА_3 . При цьому, психічний та фізичний стан заявника був стабільним.
Наведене цілком спростовує доводи апеляційної скарги про те, що за станом здоров`я на момент посвідчення заповіту ОСОБА_4 не могла усвідомлювати свої дії та відповідати за них.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 було діагностовано інфаркт міокарда, дифузний кардіосклероз, кардіогенний шок, розрив міокарда, стан шоку, колапсу та інше, а тому вона не могла усвідомлювати свої дії при укладенні заповіту є безпідставними, заповіт складено 04.08.2016 о 13:20, тоді як погіршення стану її здоров`я відбулося після госпіталізації о 15:30, що вбачається з медичної документації.
Оскільки висновок експертизи містить відповідь на основне питання про те, що даними у період часу, якому відповідає укладання заповіту ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і таке узгоджується з іншими письмовими доказами у справі, то підстав для проведення іншої експертизи не має.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що підстави для визнання заповіту недійсним, складеного 03 серпня 2016 року ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В.- відсутні.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375,382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 28.02.2020.

Головуючий:                                                                                      

            Судді: