ПОСТАНОВА
Іменем України

29 січня 2020 року 
Київ

справа № 826/16655/16
адміністративне провадження № К/9901/44592/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №826/16655/16
за позовом  ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою Державної казначейської служби України
на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Балась Т.П., суддів Літвенової  А.В., Мазур А.С. та
на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 травня  2017 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Собківа Я.М., суддів: Вівдиченко Т.Р., Бабенка К.А.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування
1. У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач, ДКСУ), в якому просив стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 137 025,97 грн  за виконавчими документами у справі № 2-а-925/2010 та зобов`язати Державну казначейську службу України сплатити компенсацію у розмірі 3% річних від несплаченої суми за рішенням суду про стягнення коштів.
2. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на     Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-VI від 05 червня 2012 року,     постанову Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440     та зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено йому у виплаті коштів за виконавчими документами.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 08 лютого 2017 року адміністративний позов     задоволено частково.
3.1. Зобов`язано Державну казначейську службу України вчинити дії щодо списання коштів з рахунків Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі на користь ОСОБА_1 у розмірі 137 025 грн 97 коп з метою виконання рішення № 2-а-925/2010 Києво-Святошинського районного суду Київської області.
3.2. В іншій частині позову відмовлено.
4. Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали даної справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість стягнення коштів з рахунків Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області, як то передбачено     статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-VI від 05 червня 2012 року.
4.1. Також, суд першої інстанції вказував на наявність у спірних правовідносинах цивільно-правової відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, на як підставу для відмови у задоволенні адміністративного позову в частині вимог про зобов`язання відповідача сплатити компенсацію в розмірі 3 % річних від несплати суми за рішенням суду про стягнення коштів.   
5. Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
6. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2017 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково.
6.1. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року в її мотивувальній частині змінено, виключивши з неї посилання на наявність у спірних правовідносинах цивільно-правової відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, як підстави для відмови у задоволенні адміністративного позову в частині вимог про зобов`язання сплатити компенсацію в розмірі 3% річних від несплаченої суми за рішенням суду про стягнення коштів.
6.2. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року залишено без змін.
7. Змінюючи мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав, що стаття 625 Цивільного кодексу України регулює виключно правовідносини, які виникають в процесі виконання грошового зобов`язання за договірними відносинами, у той час як предметом розгляду у даній справі є встановлення зокрема правомірності виплати відповідачем на користь позивача 3% річних від несплаченої суми за рішенням суду про стягнення коштів, що за своїм змістом не є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
8. 26 червня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Державної казначейської служби України про скасування постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2017 року з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, у якій скаржник просить визнати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанції такими, що втратили законну силу та закрити провадження у справі.
9. У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що 24 квітня 2017 року ДКСУ перераховано на рахунок ОСОБА_1 кошти у сумі 137 025, 97 грн згідно з виконавчим листом № 2-а-925/2010, виданим Києво-Святошинським районним судом Київської області. Скаржник звертав увагу на наявність об`єктивних обставин, що перешкоджали здійсненню перерахування коштів у поточному році, а саме: Державним бюджетом України на 2016 рік передбачено коштів на заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою, у сумі 144,757 млн. грн, а виплати здійснюються в порядку черговості їх надходження до Казначейства.
10. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
11. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017року № 2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон № 2147-VІІІ).
12. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції вищевказаного Закону, обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
13. У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України матеріали касаційної скарги передано до Верховного Суду.
14. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
15. 22 березня 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Шипуліна Т.М., суддів Бившева Л.І., Хохуляк В.В.
16. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2020 року, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 14 січня 2020 року №58/0/78-20 у зв`язку із внесенням змін до Спеціалізації суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді та судових палат Касаційного адміністративного суду у Верховного Суду, що унеможливлює участь суддів-доповідачів Білоуса О.В., Блажівської Н.Є., Шипуліної Т.М., Гусака М.Б., Гімона М.М., Желтобрюх І.Л. у розгляді справ, категорії яких віднесено до спеціалізації іншої судової палати у зв`язку із змінами, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк     А.Г., Соколов В.М.
17. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 28 січня 2020 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог пункту 5 частини 1 статті 340 та статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Позиція інших учасників справи 
18. Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до     статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
Установлені судами фактичні обставини справи
19. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2010 року у справі № 2-а-925/2010 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області задоволено частково: визнано дії Управління ПФУ у Києво-Святошинському районі Київської області при нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 18 лютого 2009 року неправомірними та визнано право позивача і зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, починаючи з 18 лютого 2009 року і до змін в законодавстві щомісячно, а також зробити перерахунок та виплатити додаткову пенсію ОСОБА_1 в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 18 лютого 2009 року, з урахуванням раніше здійснених виплат. На виконання рішення суду 09 червня 2011 року було видано виконавчий лист.
20. 10 квітня 2013 року Управлінням Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області здійснено перерахунок пенсії. Сума перерахунку складає 137 025, 97 грн.
21. Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області 10 лютого 2014 року на адресу УПФУ у Києво-Святошинському районі Київської області направлено повідомлення про необхідність виконання рішення суду щодо перерахунку коштів позивачу протягом 10 днів з дня отримання вказаного листа.
22. 05 жовтня 0216 року ОСОБА_1 направлено до Державної казначейської служби України запит про надання інформації.  
23. Листом від 12 квітня 2016 року № 5-13/1161-17081 Державна казначейська служба України повідомила позивача про наявність об`єктивних обставин, що перешкоджають здійснити перерахування коштів у поточному році, а саме: Державним бюджетом України на 2016 рік передбачено коштів на заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою, у сумі 144,757 млн. грн., а виплати здійснюються в порядку черговості їх надходження до Казначейства.
24. Не погоджуючись з підставами для відмови у виплаті грошових коштів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування
25. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
26. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI), цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.
27. В силу частини 1 статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
28. Згідно з частиною четвертою наведеної норми, перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
29. Згідно пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.
Заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.
Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
30. Механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за такими судовими рішеннями врегульований     постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» від 03 вересня 2014 року № 440.
31. За приписами п.п. 3, 4, 13, 15 і 20 вказаного Порядку, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.
Заявник подає до органу державної виконавчої служби: заяву про виконання рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв`язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірену його копію); копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної податкової служби і мають відмітку у паспорті або до паспорта яких внесені дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків) та копію паспорта громадянина України.
Передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом.
Передача рішень здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання (додаток). Акти приймання-передавання складаються окремо щодо кожної черги погашення заборгованості.
32. В свою чергу, погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).
33. Згідно пункту 2 Порядку № 845 виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників під «безспірним списанням» розуміються операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.
34. Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
35. Пунктами 6 - 8 Порядку № 845 передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв`язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.
Виконавчі документи пред`являються до виконання протягом одного року з дня, що настає за днем набрання рішенням про стягнення коштів законної сили, якщо інше не передбачено законом.
У разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.
Органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку приймають їх до розгляду та реєструють у відповідному журналі. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер; здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів; повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.
Стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку (пункт 24 Порядку № 845).
36. Згідно з абзацом 1 пункту 25 Порядку № 845 безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.
37. Пунктом 33 Порядку № 845 передбачено, що у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з пп. 1 п. 47 цього Порядку.
38. Процедура безспірного списання коштів з державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів визначена пунктами 47-52 Порядку.
39. Безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством України відповідно до пункту 47 Порядку № 845 на підставі поданих органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.
40. Тобто, безспірне списання коштів за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів здійснюється у разі неможливості здійснити таке списання відповідно до пункту 24 Порядку № 845.
41. Відповідно до пункт 48 Порядку № 845, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.
42. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.
43. У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України (пункт 49 Порядку № 845).
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
44. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
45. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
46. Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017).
47. Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
48. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
49. Оцінюючи обґрунтованість касаційної скарги Державної казначейської служби України, Верховний Суду виходить з такого.
50. За встановлених фактичних обставин справи, які не є спірними у межах розгляду цієї справи, виконавчий лист, який перебуває на виконанні Державної казначейської служби України з часу його прийняття та до моменту звернення позивача до суду з цим позовом, сплило часу більше трьох місяців, встановленого чинними законодавством для його виконання. Тривалий час перебування на виконанні, повинен був бути достатнім строком для виконання судового рішення, однак, незважаючи на такий строк перебування рішення суду на виконанні, він виконаний не був.
51. Відтак, з урахуванням положень частини 4 статті 3 Закону № 4901-VI, Верховний Суд вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідачем порушено граничні строки виконання вказаного вище судового рішення.
52. Крім цього, Верховний Суд зауважує, що посилання відповідача на те, що чинним законодавством передбачене безспірне списання коштів державного бюджету за черговістю надходження таких рішень та в межах бюджетних асигнувань, є необґрунтованим, з огляду на таке.
53. Вимоги частини 4 статті 3 Закону № 4901-VI та абз. 2 пункту 48 Порядку № 845 щодо строку перерахування коштів, законодавцем визначені чіткі часові межі виконання рішень суду. У будь-якому разі, черговість здійснення перерахування коштів стягувачу за рішенням суду повинна узгоджуватися з такими приписами закону й рішення судів можуть виконуватися за чергою, однак, у тримісячний строк.
54. Також, Верховний Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, який у рішенні від 08 листопада 2015 року у справі «Кечко проти України», у якій зазначено, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
55. Отже, посилання на наявність об`єктивних обставин, що перешкоджають здійснити перерахунок коштів у поточному році, адже виплата здійснюється в органі Казначейства в порядку черговості їх надходження, не можуть вважатися такою, що дає підстави для невиконання судового рішення та, як на підставу, для відмови у задоволенні позовних вимог.
56. Відтак, Верховний Суд вважає правильним висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення вимог позивача. 
57. Подібний висновок вже був висловлений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 826/9879/16, від 05 вересня 2019 року у справі 814/2914/16 і Суд не знаходить підстав для відступу від нього.
58. Щодо доводів скаржника з приводу того, що станом на момент апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції відповідачем перераховані кошти в розмірі 137025,97 грн, як на підставу для скасування рішень судів попередніх інстанції, колегія суддів Верховного Суду відхиляє, оскільки дані обставини вже виникли після ухвалення Окружним адміністративним судом міста Києва постанови від 08 лютого 2017 року, а тому не є підставою для скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанції.
59. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.
60. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
61. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
62. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
63. Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
64. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскарженого рішення суду апеляційної інстанції відсутні.
65. Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
66. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
67. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2017 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду