Постанова
Іменем України
 
13 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 686/15679/18
провадження № 61-15834св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В., Лідовця Р. А.,            
учасники справи:
позивач:     ОСОБА_1 ,
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня              2019 року у складі судді Карплюка О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 липня 2019 року у складі колегії суддів:  Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Грох Л. М., Костенка А. М.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В  липні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Хмельницьк Уніком» про визнання незаконним наказу про звільнення, зміну формулювання підстав звільнення, зобов`язання внести зміни в трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.                       

Позов мотивовано тим, що  ОСОБА_1 працював на посаді менеджера в                      ТОВ «Хмельницьк Уніком». 04 червня 2018 року його було звільнено на підставі     пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України за прогул. 
Вважає наказ про звільнення незаконним, оскільки 01 червня 2018 року він подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України. Проте, 04червня 2018 року, з`явившись на роботу, він не був допущений на робоче місце адміністрацією товариства. В подальшому з`являвся на роботу щодня, однак не допускався до роботи. 
07 червня 2018 року йому було вручено наказ про звільнення від 04червня                 2018 року № 40-к. Вважає дії відповідача незаконними, так як позивач був недопущений до свого робочого місця адміністрацією товариства, проте знаходився на території підприємства.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суду не надано належних та допустимих доказів написання ОСОБА_1 заяви про звільнення 01 червня 2018 року та його знаходження на робочому місці 04 червня 2018 року.  
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Хмельницького апеляційного суду  від 17 липня 2019 року  апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2019 року  залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що  суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач був відсутній на роботі 04 червня                   2018 року без поважних причин, а тому підлягає звільненню за прогул на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2019 року   ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив  скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня              2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 липня 2019 року та прийняти нове рішення про задоволення позову. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою судді Верховного Суду від 02 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1   написав заяву на ім`я керівника про розірвання трудового договору на підставі статті 38 КЗпП,                       а 04 червня 2018 року знаходився на території ринку «Дубово», що розташований за адресою АДРЕСА_1 , однак він не був допущений до робочого місця керівництвом товариства. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
ОСОБА_1 03 квітня 2018 року прийнято на роботу на посаду менеджера                ТОВ «Хмельницьк Уніком», що підтверджується наказом від 02 квітня 2018 року  № 15-к (а. с. 27).
04 червня 2018 року комісією ТОВ «Хмельницьк Уніком» у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . було складено акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, за фактичною адресою товариства - м. Хмельницький, вул. Гагаріна, 5 , 04 червня 2018 року з 09:00 год. до 13:00 год., та з 14:00 год. до 17:00  год. (а. с. 28,29).
04 червня 2018 року комісією ТОВ «Хмельницьк Уніком» у складі                      ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було складено акт про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень з приводу його відсутності на робочому місці. (а. с. 30).
Наказом генерального директора ТОВ «Хмельницьк Уніком» від 04 червня                 2018 року №40-к позивача було звільнено з 04 червня 2018 року з посади менеджера за прогул на підставі пункту4 частини 1 статті 40 КЗпП України                     (а. с. 79).
Факт відсутності ОСОБА_1 04 червня 2018 року на робочому місці протягом усього робочого дня, тобто з 9 год. до 13 год. та з 14 год. до 17 год., підтверджується табелем обліку використання робочого часу працівників                      ТОВ «Хмельницьк Уніком» за червень 2018 року та актами про відсутність працівника на роботі.  (а. с. 90-92).
Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Хмельницьк Уніком» від 14червня                       2018 року, станом на 18 год. 04 червня 2018 року на адресу Товариства не надходило заяв про звільнення за власним бажанням від працівників товариства, у тому числі від     ОСОБА_1 (а. с. 31).

 
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті  389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розiрвання трудового договору з iнiцiативи працiвника (статтi 38, 39), з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу (статтi 40, 41) або на вимогу профспiлкового чи iншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що   ОСОБА_1  03 квітня 2018 року прийнято на роботу на посаду менеджера  ТОВ «Хмельницьк Уніком», що підтверджується наказом від 02 квітня 2018 року  № 15-к (а. с. 27).
04 червня 2018 року комісією ТОВ «Хмельницьк Уніком» у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було складено акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, за фактичною адресою Товариства - м. Хмельницький, вул. Гагаріна, 5 , 04 червня 2018 року з 09:00 до 13:00, та з 14:00 до 17:00                               (а. с. 28,29).
04 червня 2018 року комісією ТОВ «Хмельницьк Уніком» у складі                      ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було складено акт про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень з приводу його відсутності на робочому місці. (а. с. 30).
Наказом генерального директора ТОВ «Хмельницьк Уніком» від 04червня                 2018 року №40-к позивача було звільнено з 04 червня 2018 року з посади менеджера за прогул на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України                      (а. с. 79).
Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Крім установлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальною обставиною для вирішення питання про законність звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності.
Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судами попередніх інстанцій не встановлено обставин, а позивачем не надано належних доказів, за яких відсутність на роботі ОСОБА_1 04 червня 2018 року, можна визнати поважними.
Тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди попередніх інстанцій правильно виходили з конкретних обставин справи і враховували докази, подані сторонами.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що звільнення його з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України було незаконним та проведено з порушенням норм трудового законодавства не підтвердилися ні при розгляді справи у судах попередніх інстанцій, ні при перегляді справи Верховним Судом.
Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада                    1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. 
Отже, суд не має права змінювати формулювання причин звільнення з тих підстав, з якими роботодавець не пов`язував обставини звільнення
Доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах трудового законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення  Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня              2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                І. А. Воробйова 
                                                                                                                    
                                                                                                                    Ю. В. Черняк
 
                                                                                                           Р. А. Лідовець