ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
       16 січня 2020 року                                                                м. Чернівці
                        справа № 727/3091/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Лисака І. Н. 
суддів: Височанської Н. К., Литвинюк І.М.,
секретар: Тодоряк Г. Д.
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
при розгляді справи за апеляційною скаргою адвоката Бабічук Анастасії Степанівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Слободян Г. М., повний текст якого складено 31 жовтня 2019 року,-
встановив:
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Посилався на те, що між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей в розмірі 100 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день написання позовної заяви становить 2 701 000 грн, які відповідач зобов`язалася повернути йому в строк до 31.12.2018 року, про що написала розписку. Станом на 18.03.2019 року сума позики не повернута. Зазначає, що у зв`язку з невиконанням умов договору позики, він звертався до відповідача про повернення коштів, проте відповідач кошти не повернула.
Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 100 000 доларів США.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 100 000 доларів США згідно розписки від 16.11.2016 року.
В апеляційній скарзі Бабічук А. С. , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Посилається на неповне та неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Провадження №22-ц/822/29/20                 Категорія 27

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що факт укладення договору позики та передача грошей є доведеними обставинами справи.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком.
Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей в розмірі 100 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на подачу позовної заяви до суду становив 2 701 000 грн. Відповідач зобов`язалася повернути позивачу в строк до 31.12.2018 року суму позики, про що написала розписку (а.с.6).
Станом на 18.03.2019 року сума позики позивачу не повернута.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
За змістом ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 2 ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
За правилами ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.
Встановлено, що у визначені в договорі позики строки відповідач борг не повернув.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції установивши, що позивач виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши відповідачу грошові кошти, а відповідач не повернув вказані кошти у строк, передбачений договором, - до 31 грудня 2018 року з моменту надання суми позики, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики.
Доводи апеляційної скарги про те, що в період з грудня 2016 року по жовтень 2018 року позичальником щомісяця повертались частинами кошти позикодавцю, не підтверджено належними та допустимими доказами.
В порядку ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Апеляційний суд погоджується із викладеними судом першої інстанції висновками про те, що виконання боргових зобов`язань доводами відповідача не підтверджено, а також оскільки відповідач отримав у позивача позику у іноземній валюті, стягненню підлягає сума позики виражена у доларах США.
Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для стягнення з  ОСОБА_2  на користь позивача ОСОБА_1 боргу у валюті, визначеній договором, а доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням вимог закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Бабічук Анастасії Степанівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                         І.Н. Лисак
Судді:                                Н.К. Височанська 
                                               І.М. Литвинюк