СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 "23" січня 2020 р.                                                                          Справа № 905/885/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Пушай В.І., суддя  Чернота Л.Ф. 
за участю секретаря судового засідання Казакової О.В.
позивача - не з`явився
відповідача - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Маріупольської міської ради Донецької області, м. Маріуполь (вх.№3400Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 01.10.2019 (повний текст складено 08.10.2019, суддя Курило Г.Є.) у справі №905/885/19
за позовом Фізичної особи-підприємця Гордійченко Петра Валерійовича, м.Маріуполь 
до Маріупольської міської ради Донецької області, м.Маріуполь 
про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 26.02.2019 №7/39-3623; визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 01.10.2019 у справі №905/885/19 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Гордійченко Петра Валерійовича, м.Маріуполь до відповідача, Маріупольської міської ради Донецької області, м.Маріуполь про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 26.02.2019 №7/39-3623; визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014 в редакції, яка викладена позивачем - задоволені.
Скасовано рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 26.02.2019 №7/39-3623 "Про поновлення строку оренди земельної ділянки біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Кальміуському районі міста фізичній особі - підприємцю Гордійченку П.В.".
Визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 14.03.2014 в наступній редакції:
"ДОДАТКОВА УГОДА"
до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014, зареєстрованого в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2014 за №5562498" 
м. Маріуполь, Донецька область ___________________ року
ми, що нижче підписалися: Маріупольська міська рада (код ЄДРПОУ 33852448),                                                                                           місцезнаходження: м.Маріуполь, пр.Миру, буд 70, іменована далі "Орендодавець", в особі директора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Паська Максима Івановича (ІПН НОМЕР_1 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , діючий на підставі розпорядження Маріупольського міського голови "Про надання повноважень з вивчення правочинів" від 23.01.2017 року, №23р, з одного боку, та Фізична особа-підприємець Гордійченко Петро Валерійович (РНОКПП НОМЕР_2 ), що мешкає: АДРЕСА_2 , іменований далі "Орендар", з другого боку, уклали цю додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2014 за №5562498, на підставі ст.33 Закону України "Про оренду землі" про нижченаведене:
1.                                    Пункт 3.1. розділу 3 "Строк дії договору" в Договорі оренди земельної ділянки від 14.03.2014, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2014 за №5562498, викласти в наступній редакції: 
" 3.1. Договір укладено на 5 (п`ять) років (з 24.12.2018 до 24.12.2023)".
2.                Усі інші пункти договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2014 за №5562498 не змінені цим договором, залишаються без змін.
3.                     Цей договір (додаткова угода) укладено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у орендодавця, другий - у орендаря.
4.                               Зміст ст.ст.12, 93, 127 Земельного кодексу України сторонам договору відомо. 
5.                     Цей договір набуває чинності відповідно до ст.3,4,5 Закону України "Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" після його підписання сторонами та Державної реєстрації. 
Стягнуто з Маріупольської міської ради Донецької області на користь Фізичної особи-підприємця Гордійченко Петра Валерійовича судового збору в сумі 3842,00 грн.
Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення      Господарського суду Донецької області від 01.10.2019 у справі № 905/885/19 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована посиланням на те, що судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин положення ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».
При цьому апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність письмового повідомлення орендодавцем про відмову у поновленні договору протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, посилаючись зокрема на те, що Маріупольська міська рада прийняла рішення від 26.02.2019 № 7/39-3623 у формі, яка передбачена ст.ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», що на думку міської ради, можливо кваліфікувати як захід, передбачений ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».
Також, апелянт вважає, що судом першої інстанції надано невірну оцінку обставині нецільового використання Фізичною особою-підприємцем Гордійченко П.В. земельної ділянки саме на момент винесення оскаржуваного рішення Маріупольської міської ради та не враховано, що користування має бути належним з точки зору положень ст. 3 ЦК України. Апелянт наголошує, що земельна ділянка використовувалась позивачем з порушенням п. 5.1 договору, не за цільовим призначенням (експлуатація та обслуговування торгівельного павільйону з реалізації квітів), а для розміщення гральних автоматів, що було підтверджено представником позивача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування законності та обґрунтованості рішення  Маріупольської міської ради від 26.02.2019 № 7/39-3623 апелянт посилається на те, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про заборону грального бізнесу», в Україні забороняється гральний бізнес та участь в азартних іграх.
Разом з цим апелянт вважає неправомірним висновок суду першої інстанції про те, що посилання на рішення Маріупольської міської ради «Про затвердження комплексної схеми розміщення тимчасових споруд та їх архітектурного типу для провадження підприємницької діяльності на території Центрального району м. Маріуполя» № 7/11-768 від 28.09.2016 не є підставою для відмови у поновленні договору оренди землі, оскільки заява позивача про поновлення строку орендної ділянки надійшла до Маріупольської міської ради 15.11.2018, тобто вже після прийняття вказаного рішення, а його виконання має здійснюватися на засадах рівності усіх суб`єктів господарювання.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2019 для розгляду справи № 905/885/19 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Білецька А.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя Медуниця О.Є.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2019 поновлено відповідачу пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 01.10.2019 у справі № 905/885/19, відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 28.11.2019 об 10:30 год. Зупинено дію рішення Господарського суду Донецької області від 01.10.2019 у справі № 905/885/19.
26.11.2019 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає про безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача, просить      відмовити в задоволенні апеляційної скарги Маріупольської міської ради на рішення Господарського суду Донецької області від 01.10.2019 року в повному обсязі. Залишити рішення Господарського суду Донецької області від 01.10.2019 року у справі № 905/885/19 без змін.
Позивач вважає рішення Маріупольської міської ради № 7/39-3623 від 26.02.2019 незаконним, немотивованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки орган місцевого самоврядування не тільки порушив строки, визначені ст. 123 ЗК та ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а також не мав жодних передбачених законом підстав для прийняття рішення про відмову у поновленні строку оренди спірної земельної ділянки. Позивач також вказує на те, що дія рішення Маріупольської міської ради від 28.09.2016 № 7/11-768, яким затверджена комплексна схема розміщення тимчасових споруд та їх архітектурного типу для провадження підприємницької діяльності на території Центрального району м. Маріуполя не розповсюджується на правовідносини, що виникли задовго до прийняття  вказаних положень, між ФОП Гордійченко П.В. та Маріупольською міською радою.
В судовому засіданні 28.11.2019 оголошено перерву до 17.12.2019 о 10:00 год.
17.12.2019 року у зв`язку із перебуванням на лікарняному судді Білецької А.М. згідно з повідомленням      Східного апеляційного господарського суду розгляд справи було перенесено з 17.12.2019 на 09.01.2020 об 11:00 год.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2020, у зв`язку з відпустками судді Гребенюк Н.В. та судді Медуниці О.Є. для розгляду справи №905/885/19 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Білецька А.М., суддя      Пушай В.І., суддя      Чернота Л.Ф.
Відповідно до пункту 14                статті 32 Господарського процесуального кодексу України          у     разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті.
В судовому засіданні 09.01.2020 оголошено перерву до 23.01.2020 о 10:30 год.
21.01.2020 до суду надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу щодо тверджень відповідача про те, що позивач звернувся до міської ради з порушенням строку, передбаченого договором; щодо прийняття Маріупольською міською радю рішення від 27.11.2019 № 7/47-4656, яким міська рада вирішила поновити на 3 роки строк оренди спірної земельної ділянки.
Крім того, 21.01.2020  позивач звернувся до суду з клопотанням, в якому просив суд розглянути апеляційну скаргу без участі представника позивача, а також просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги Маріупольської міської ради, рішення Господарського суду Донецької області від 01.10.2019 залишити без змін.
Відповідач в призначене судове засіданні не з`явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Частиною 12     ст. 270 Господарського процесуального кодексу України        встановлено, що неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У рішеннях      Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі                          Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ      (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Керуючись наведеними приписами процесуального законодавства, а також враховуючи достатність часу для надання можливості сторонам ознайомитись з матеріалами справи та висловити свою позицію у справі, зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що          учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін за наявними матеріалами.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5     ст. 269 ГПК України     суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2     ст. 129 Конституції України     основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі     ст. 13 Господарського процесуального кодексу України     судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Східним апеляційним господарським судом встановлено наступне.
Як свідчать матеріали справи, 14.03.2014 на підставі рішення Маріупольської міської ради від 24.12.2013 №6/33-4043 між позивачем, Фізичною      особою - підприємцем Гордійченко Петром Валерійовичем (Орендар) та відповідачем, Маріупольською міською радою Донецької області (Орендодавець) був укладений договір оренди земельної ділянки ( договір).
Згідно пункту 1.1 договору, Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м.Маріуполя, біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Іллічівському районі (кадастровий номер: 1412336600:01:014:0176).
В оренду передається земельна ділянка площею 0,0035 га (п.2.1.договору).
Відповідно до п.3.1. договору, його укладено на 5 років (до 24.12.2018).
За змістом п.3.2. договору, після закінчення строку договору орендар має переважне право           поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 (два) місяця до закінчення строку дії договору оренди                     повідомити письмово орендодавця про намір поновлення                          терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.
Земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (експлуатація та обслуговування торгівельного павільйону з реалізації квітів) (п.5.1 договору).
Відповідно до п.9.2.6 договору орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до мети та цільового призначення, визначених у договорі, з дотриманням режиму використання земель.
Відповідно до п.9.3.1.1. договору правом орендодавця є вимога використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.
Згідно п.9.2.9. договору орендар зобов`язаний звернутися до орендодавця за 2 (два) місяця до закінчення строку дії договору оренди з письмовою заявою про поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.
За змістом п.11.1, 11.2. договору зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.
Договір підписано ФОП Гордійченко П.В. та уповноваженою особою Маріупольської міської ради.
Сторонами було підписано акт прийому-передачі земельної ділянки площею 0,0035га, кадастровий номер:1412336600:01:014:0176, розташовану за адресою: м.Маріуполь, біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Іллічівському районі.
На орендованій земельній ділянці позивачем розміщено торговий павільйон з реалізації квітів у відповідності до паспорту на об`єкт обслуговування населення № 14 від 21.04.2004.
15.11.2018 у зв`язку із закінченням терміну дії Договору оренди позивач звернувся до відповідача із заявою про подовження права оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Листом від 28.11.2018 №657836 Управління земельних відносин Маріупольської міської ради повідомило позивача, що вищезазначена заява знаходиться на розгляді в Департаменті по роботі з активами Маріупольської міської ради та про прийняте рішення позивача буде проінформовано Центром надання адміністративних послуг.
За результатами розгляду заяви позивача, Маріупольською міською радою прийнято рішення №7/39-3623 від 26.02.2019 "Про поновлення строку оренди земельної ділянки біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Кальміуському районі міста фізичній особі - підприємцю Гордійченку П.В.", згідно з яким відмовлено фізичній особі-підприємцю Гордійченко Петру Валерійовичу у поновленні строку оренди земельної ділянки (землі житлової та громадської забудови міської ради) (кадастровий номер 1412336600:01:014:0176) площею 0,0035 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (експлуатація та обслуговування торгівельного павільйону з реалізації квітів) біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Кальміуському районі міста.
В обґрунтування даного рішення зазначено, що згідно зауваження до проекту рішення Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 14.12.2018 №46.3/42784 запитувана земельна ділянка надається в оренду для експлуатації та обслуговування торгівельного павільйону з реалізації квітів. Однак, за даною адресою розміщується павільйон з надання розважальних послуг (гральні автомати), що є недоцільним використання земельної ділянки. Розміщення тимчасових споруд біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова не передбачено «Комплексною схемою розміщення тимчасових с поруд на території м.Маріуполя». 
24.04.2019 позивач звернувся до Маріупольської міської ради з листом б/н від 22.04.2019, відповідно до якого просив внести зміни до договору оренди земельної ділянки щодо продовження дії договору оренди на тих самих умовах та на той самий строк, на підставі ч. 6 ст.33 Закону      України      «Про оренду землі» та надав до листа два примірника проекту додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014, зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2014 за №5562498. 
Позивач зазначає, що законних підстав відмови у поновленні строку дії договору оренди земельної ділянки ФОП Гордійченку П.В. в оскаржуваному рішенні №7/39-3623 від 26.02.2019 Маріупольська міська рада не наводить. 
Разом з цим, як зазначає позивач, через складну економічну ситуацію, ФОП Гордійченко П.В. був вимушений тимчасово встановити в торгівельному павільйоні гральні автомати.
Позивач наполягає, що на сьогоднішній день земельна ділянка використовується для експлуатації та обслуговування торгівельного павільйону з реалізації квітів, що підтверджується Технічною документацією по винесенню та закріпленню на місцевості меж земельної ділянки від 2019 року. 
Позивач наголошує, що він як орендар продовжив користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, належно виконуючи свої обов`язки, наразі використовує земельну ділянку за її цільовим призначенням, та має право на подовження договору оренди земельної ділянки на той самий строк та на тих самих умовах. Правовою підставою для задоволення позову ФОП Гордійченко П.В. зазначає ч.6   статті 33 Закону України "Про оренду землі".
Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з аналізу положень  частин 1-5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", які визначають підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, а також з обставин, за якими встановив, що позивач звернувся до відповідача із заявою про подовження оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі тільки 15.11.2018, тобто з порушенням строків встановлених договором. Крім того, до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар не      додав проект додаткової угоди.
Проект додаткової угоди був наданий відповідачу 24.04.2019, тобто після прийняття Маріупольською міською радою рішення №7/39-3623 від 26.02.2019 "Про поновлення строку оренди земельної ділянки біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Кальміуському районі міста фізичній особі - підприємцю Гордійченку П.В."
Таким чином,      суд першої інстанції вважав, що договір земельної ділянки від 14.03.2014      не вважається продовжений на підставі частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі".
Щодо підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, що передбачені      частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" суд першої інстанції виходив з того, що прийняте Маріупольською міською радою рішення №7/39-3623 від 26.02.2019 «Про поновлення строку оренди земельної ділянки по біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Кальміуському районі міста фізичній особі-підприємцю Гордійченку П.В.», порушує приписи           ст. 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки      орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, не порушує обов`язки за договором, та відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі. При цьому, суд вважав, що тимчасове розміщення позивачем      гральних автоматів в торгівельному павільйоні, що розташований на      земельній ділянці, яка      передана в оренду згідно договору оренди земельної ділянки від      14.03.2014, не є зміною мети або цільового призначення земельної ділянки, що надана в оренду, тому відповідачем не доведено факту порушення позивачем умов договору оренди земельної ділянки.
Враховуючи викладені обставини, керуючись ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі", суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням Маріупольської міської ради, яким було відмовлено позивачу у поновленні строку оренди земельної ділянки відповідач порушив майнові права позивача, у зв`язку з чим воно підлягає визнанню незаконним, та про наявність підстав для поновлення договору шляхом визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014, зареєстрованого в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2014 за №5562498 щодо поновлення      договору оренди земельної ділянки на 5 (п`ять) років (з 24.12.2018 до 24.12.2023).
Однак, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до     ст.13 Конституції України     земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією     Конституцією.
За приписами ст.ст.     2,     3 Земельного кодексу України     земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Земельні відносини регулюються     Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
За змістом     ст.116 Земельного кодексу України     громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно зі     ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"     та     ст.12 Земельного Кодексу України, до виключних повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього     Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього     Кодексу; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, тощо.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки (ч.1     ст.124 Земельного кодексу України).
За змістом частини 2     ст.792 Цивільного кодексу України     відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначено     Законом України «Про оренду землі»,          статтею 13 якого передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом статті 31 «Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Правові підстави поновлення договору оренди землі визначені     ст.33 Закону України «Про оренду землі», правовий висновок щодо застосування якої викладено у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі №920/739/18.
Так,     статтею 33 Закону України «Про оренду землі»     регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1-5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).
Частиною 6     статті 33 зазначеного Закону     врегульовано          пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).
При цьому, повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6     статті 33 Закону України «Про оренду землі», не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.
Відсутність такого заперечення          може мати прояв у "мовчазній згоді".
У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6     статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною     статті 33 Закону України «Про оренду землі», і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.
У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк.          Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8     статті 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.
Для застосування положень частини 1     статті 33 Закону України «Про оренду землі»     та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5     статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1- 5 і частині 6     статті 33 Закону України «Про оренду землі», не пов`язані одна з іншою.
Як вбачається з матеріалів справи, строк дії договору оренди до 24.12.2018, в п.п. 3.2.,  9.2.9. договору зазначено, що орендар зобов`язаний звернутися до орендодавця за 2 (два) місяця до закінчення строку дії договору оренди з письмовою заявою про поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.
Згідно з частиною 1     статті 15 Цивільного кодексу України     кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною 1     статті 16 ЦК України     визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.
В даній справі, ФОП Гордійченко П.В., посилаючись на ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», визначено спосіб захисту свого права шляхом визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради Донецької області          26.02.2019 №7/39-3623, визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014 в редакції, яка викладена позивачем.
Водночас, зі змісту позовної заяви вбачається, що в обґрунтування заявленого позову позивач, за обставин, що склалися, послався          на реалізацію ним переважного права на поновлення договору до закінчення терміну його дії шляхом звернення до орендодавця з відповідною заявою, продовження користування позивачем земельною ділянкою після закінчення строку дії договору та          належне виконання ним своїх обов`язків, за відсутності заперечень відповідача протягом одного місяця після закінчення дії договору, не погодження позивача з прийнятим відповідачем рішенням, та наголошуючи при цьому, що оскаржуване рішення відповідач прийняв з порушенням строків та за відсутністю законних підстав для відмови позивачу у поновленні строку оренди земельної ділянки. 
Відповідно до     ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією     та законами України.
Положеннями     ст.2 Закону України "Про місцеве самоврядування в України"     місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах     Конституції     і законів України.     Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
У відповідності до          ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"     рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до     Закону України "Про доступ до публічної інформації". 
Виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин (п.34     ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України").
Так, на підставі ріщення Маріупольської міської ради від 24.12.2013 №6/33-4043 між Маріупольською міською радою та фізичною особою-підприємцем Гордійченко Петром Валерійовичем було укладено договір оренди земельної ділянки б/н від 14.03.2014, зареєстрований за № 5562498 від 30.04.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно з п. 1.1., 2.1 договору позивачу було надано у строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку площею 0,0035 га, яка знаходиться за адресою: м. Маріуполь, біля перехрестя вул. Приазовської та вул. Курчатова в Іллічівському районі міста Маріуполя (кадастровий номер 1412336600:01:014;0176).
Відповідно до п. 3,1. договору його укладено на 5 (п`ять) років (з 24.12.2013 року до 24.12.2018 року).
Пунктом 3.2. договору встановлено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому випадку орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово Орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.
Однак, позивач звернувся до відповідача із заявою про подовження оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі з порушенням строків встановлених договором, тобто 15.11.2018. Крім того, до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар не      додав проект додаткової угоди.
Як встановлено судом, проект додаткової угоди був наданий відповідачу 24.04.2019, після розгляду звернення позивача та прийняття Маріупольською міською радою рішення №7/39-3623 від 26.02.2019 "Про поновлення строку оренди земельної ділянки біля перехрестя вул.Приазовської та вул.Курчатова в Кальміуському районі міста фізичній особі - підприємцю Гордійченку П.В."
Таким чином, договір земельної ділянки від 14.03.2014 не вважається продовжений на підставі частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Рішенням Маріупольської міської ради від 26.02.2019 №7/39-3623 «Про поновлення строку оренди земельної ділянки біля перехрестя вул. Приазовської та вул. Курчатова в Кальміуському районі міста фізичній особі - підприємцю Гордійченку П.В.», згідно з яким відмовлено фізичній особі - підприємцю Гордійченку Петру Валерійовичу у поновленні строку оренди земельної ділянки (землі житлової та громадської забудови) (кадастровий номер 1412336600:01:014:0176) площею 0,0035 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (експлуатація та обслуговування торгівельного павільйону з реалізації квітів) біля перехрестя вул. Приазовської та вул. Курчатова в Кальміуському районі міста фізичній особі - підприємцю Гордійченку Петру Валерійовичу.
Орендодавець, згідно із частиною 6     статті 33 Закону України "Про оренду землі", має право на заперечення щодо поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк, і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.
Отже, волевиявлення органу місцевого самоврядування у формі прийняття відповідного рішення, а саме рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 26.02.2019 №7/39-3623, на чому наголошував відповідач у відзиві на позов та          в апеляційній скарзі,     приймається колегією суддів, як належний доказ заперечення орендодавця проти поновлення договору оренди земельної ділянки на тих самих умовах і на той самий строк.
При цьому, колегія суддів не може погодитись з твердженням суду першої інстанції про відсутність письмового повідомлення орендодавцем про відмову у поновленні договору оренди землі протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, зокрема з огляду на наступне.
Так, згідно статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Статтею 10 Закону передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та Інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Маріупольська міська рада прийняла рішення від 26.02.2019 №7/39-3623, у формі, яка передбачена ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», що свідчить про законність прийнятого рішення та про наявність у міській раді заперечень щодо поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк у розумінні ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі». 
Щодо посилання позивача на порушення Маріупольською міською радою строку, визначеного ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», колегія суддів зазначає, що строк розгляду клопотання є строком виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень (компетенції). Цей строк разом з іншими елементами (складовими) утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень. Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням формального порушення реалізації повноважень, проте, повинно оцінюватися в межах причин і умов, які призвели до цього. 
Недотримання строку виконання обов`язку не означає припинення повноважень органу місцевого самоврядування і втрату ним правоможності на ухвалення будь-яких рішень. Тому, пропуск цього строку сам по собі не свідчить про протиправність ухваленого рішення.
Дана правова позиція узгоджена з рішенням Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду по справі № 509/4156/15-а.
Разом  з цим, колегія суддів не погоджується з доводами позивача та висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено факту порушення позивачем умов договору оренди земельної ділянки.
Як зазначено в рішенні Маріупольської міської ради від 26.02.2019 №7/39-3623 «Про поновлення строку оренди земельної ділянки біля перехрестя вул. Приазовської та вул. Курчатова в Кальміуському районі міста фізичній особі - підприємцю Гордійченку П.В.», згідно зауваження до проекту рішення Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 14.12.2018 №46.3/42784 запитувана земельна ділянка надається в оренду для експлуатації та обслуговування торгівельного павільйону з реалізації квітів. Однак, за даною адресою розміщується павільйон з надання розважальних послуг (гральні автомати), що є недоцільним використанням земельної ділянки.
Слід зазначити, що факт розміщення в торгівельному павільйоні гральних автоматів на момент винесення Маріупольською міською радою оскаржуваного рішення підтверджується самим позивачем в позовній заяві та під час розгляду справи в суді.
Разом з тим, відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. У свою чергу документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.
За приписами статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. 
Згідно з ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
Тобто, цільове призначення земельної ділянки відповідно до законодавчо встановлених категорій земель визначається на підставі документації із землеустрою, а порядок використання земельної ділянки в межах певної категорії визначається землекористувачем самостійно, проте з обов`язковим дотриманням містобудівної документації та документації із землеустрою.
Слід звернути увагу суду на той факт, що у матеріалах справи наявний паспорт № 14 на об`єкт обслуговування населення від 21.04.2004, виготовлений Управлінням архітектури та містобудування виконкому Маріупольської міської ради, відповідно до яюго призначення торгівельного павільйону визначено саме як - реалізація квітів.
Також, відповідно до п,9.2.6 орендар забов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до мети та цільового призначення, визначених у договорі, з дотриманням режиму використання земель.
Відповідно до п.9.3.1.1. договору правом орендодавця є вимога використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
А отже, судом першої інстанції при вирішенні даного господарського спору не враховано, що саме на момент винесення рішення Маріупольською міською радою №7/39-3623 від 26.02.2019 вказана земельна ділянка використовувалась позивачем з порушенням умов  договору, умовами якого чітко встановлено, що земельна ділянка передається з метою та за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (експлуатація та обслуговування торгівельного павільйону з реалізації квітів), в той час як на момент винесення оскаржуваного рішення Маріупольською міською радою земельна ділянка використовувалась позивачем для розміщення гральних автоматів, що не спростовано самим позивачем під час судового розгляду справи.
Окрім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» встановлено, шо гральний бізнес - діяльність, пов`язана з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, комп`ютерних симуляторах, у букмекерських конторах, в інтерактивних закладах, в електронному (віртуальному) казино незалежно від місця розташування сервера.
Разом з тим, відповідно до статті 2 вказаного Закону в Україні забороняється гральний бізнес та участь в азартних іграх.
Вказаний факт також підтверджує законність та обґрунтованість рішення Маріупольської міської ради від 26.02.2019 №7/39-3623.
Колегія суддів звертає увагу, що до кола обставин, які підлягають доказуванню у даному спорі, також входить встановлення факту належного користування позивачем орендованою земельною ділянкою з урахуванням вимог статті З Цивільного кодексу України.
Так, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.06.2019 по справі №910/8797/18 Верховний Суд надає роз`яснення з питання важливості використання орендарем земельної ділянки відповідно до того, як це визначено в договорі оренди для поновлення його на той самий строк і на тих самих умовах, відповідно до вимог ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» а саме, наголошує, що відповідно до статті З Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованих, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини З статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних відносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Таким чином, Господарським судом Донецької області при розгляді справи не надано належної оцінки обставинам нецільового використання Фізичною особою - підприємцем Гордійченко П.В. земельної ділянки саме на момент винесення оскаржуваного рішення Маріупольської міської ради та не враховано, ані факту порушення позивачем умов договору, ані факту неналежного користування позивачем орендованою земельною ділянкою в контексті вимог ст.ст. З, 629 Цивільного кодексу України, що в свою чергу призвело до помилкових висновків про незаконність  прийнятого Маріупольською міською радою та  наявність у позивача правових підстав для поновлення договору шляхом визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2014, зареєстрованого в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2014 за №5562498 щодо поновлення      договору оренди земельної ділянки на 5 (п`ять) років (з 24.12.2018 до 24.12.2023).
Таким чином, колегія суддів констатує відсутність юридичних фактів, які у відповідності до приписів ч. 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", є підставою для поновлення договору шляхом визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, оскільки позивач не довів  належного виконання своїх обов`язків за договором на момент прийняття Маріупольською міською радою  оскаржуваного рішення №7/39-3623 від 26.02.2019, а також за наявністю заперечень відповідача щодо продовження дії договору з підстав нецільового використання земельної ділянки на момент прийняття даного рішення.
Посилання позивача на факт прийняття Маріупольською міською радою рішення від 27.11.2019 № 7/47-4656, яким міська рада вирішила поновити на 3 роки строк оренди спірної спірної земельної ділянки, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки дані обставини не стосуються предмету даного господарського спору та підстав звернення позивача з даним позовом до суду, та не спростовують факту порушення позивачем умов договору щодо нецільового використання земельної ділянки саме на момент прийняття Маріупольською міською радою оскаржуваного рішення №7/39-3623 від 26.02.2019.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача і наявності фактів для скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до     ст. 129 Господарського процесуального кодексу України     витрати по сплаті судового збору по справі покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст.     129,     270,     275,     277,     281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -
                                                                                                                                                                                                                                                          
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради Донецької області, м. Маріуполь на рішення Господарського суду Донецької області від 01.10.2019 у справі №905/885/19 задовольнити.
Рішення Господарського суду Донецької області від 01.10.2019 у справі №905/885/19 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Стягнути з  Фізичної особи-підприємця Гордійченко Петра Валерійовича ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Маріупольської міської ради Донецької області (87501, м.Маріуполь, пр.Миру, 70, код ЄДРПОУ 33852448) витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 5 763,00 грн.
Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.02.2020. 

Головуючий суддя                                                                    А.М. Білецька

Суддя                                                                                           В.І. Пушай  

Суддя                                                                                           Л.Ф. Чернота