ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 лютого 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 386/363/19
провадження № 22-ц/4809/286/20 

       Кропивницький апеляційний суд у складі  колегії суддів судової палати в цивільних справах:     
головуючого - Кіселика С.А., (судя - доповідач),
суддів: Єгорової С.М., Мурашка С.І., 
учасники справи: позивач – Кредитна спілка «Істок»;
відповідачі:
- ОСОБА_1 ,
- ОСОБА_2 ;
за участі секретаря судового засідання – Савченко Н.В.,
розглянувши  порядку спрощеного позовного провадження  в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Шкурака Анатолія Івановича, який діє в інтересах Кредитної спілки «Істок» на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2019 року у складі судді Гарбуз О.С. по справі за позовом Шкурака Анатолія Івановича в інтересах Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,
   
В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2019 року  ОСОБА_3 , в інтересах Кредитної спілки «Істок», звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначив, що 30 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою про вступ до кредитної спілки. На засіданні правління кредитної спілки, на підставі рішення спостережної ради кредитної спілки про делегування правлінню повноважень, заяву ОСОБА_1 розглянуто та прийнято рішення про його прийом в члени Кредитної спілки «Істок». 30 червня 2016 року ОСОБА_1 сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок і таким чином, на підставі ст. 10, ч. 2 ст. 16 Закону України «Про кредитні спілки», набув членство у Кредитній спілці «Істок». 29 вересня 2016 року ОСОБА_1 подав до позивача заяву на отримання кредиту та цього ж дня кредитний комітет позивача прийняв рішення про надання кредиту члену кредитної спілки ОСОБА_1 29 вересня 2016 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ДК2-377. Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 16000 грн., зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни встановлені договором. Строк дії договору становить 18 календарних місяців, до 30 березня 2018 року. Відповідно до п. 2.5. Договору відсоткова ставка за користування кредитом становить 0,001% річних. Відповідно до п. 2.7. Договору плата за надання кредиту становить 46,999% щорічно. Представник позивача вказує, що у відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з боку позичальника стосовно позивача виникло зобов`язання, згідно якого позичальник зобов`язаний повернути одержаний кредит в повному обсязі та сплачувати відсотки за кредитом та інші передбачені Договорами нарахування в терміни встановлені Договором. Позивач належним чином виконав зобов`язання, передбачені умовами Договору, що підтверджується видачею позичальнику кредиту відповідно до умов договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним договором 29 вересня 2016 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №ДК2-377 ДП1. ОСОБА_1 несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату по кредитному договору, систематично порушуючи умови кредитного договору. Представник позивача зазначає, що у зв`язку з порушенням умов кредитного договору та несвоєчасним погашенням кредиту згідно з графіком, на виконання заходів досудового врегулювання спору, визначених п.п. 6.2., 6.3. кредитного договору, 19 лютого 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були направлені вимоги за вих. №74 та №75 відповідно, про наявність заборгованості та з вимогою погашення заборгованості по кредитному договору. Проте вказані звернення відповідачами були залишені без відповіді, борг по даний час відповідачами не погашено. Представник позивача зазначає, що вищевикладене свідчить про невиконання боржниками умов кредитного договору, тобто про порушення зобов`язань встановлених умовами кредитного договору та договору поруки. 25 жовтня 2016 року позивачем та ОСОБА_1 внесено зміни в кредитний договір шляхом укладення додаткового договору №1 до кредитного договору, згідно якого плата за кредит становить 187,9% щорічно, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до п.1.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у сумі 16000 грн. Відповідно до графіку позичальник зобов`язаний здійснювати щомісячний платіж по вказаним датам у розмірі 1516 грн., що складається з частини основної суми кредиту та нарахованої плати за фактичну кількість днів в місяці між плановими датами, починаючи з дати надання кредиту. Станом на дату подання позовної заяви (25 лютого 2019 року) позичальник мав би сплатити за графіком 18 платежів, з яких 17 платежів по 1516 грн. та один платіж в сумі 1497 грн. 67 коп., загалом - 27269 грн. 67 коп., проте здійснив лише 3 платежі на загальну суму 12740 грн., з якої 3283 грн. 34 коп. основної суми кредиту та 9456 грн. 66 коп. плати, отже, залишок основної суми (тіла кредиту) становить 12716 грн. 66 коп. Відповідно до п.п. 2.7, 3.5. кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплатити плату у розмірі 46,999% щорічно за фактичний термін користування кредитом. Період за який нараховується заборгованість у вигляді плати, розмір якої визначено вищезазначеним додатковим договором до кредитного договору, становить 838 днів - з 25 жовтня 2016 року по 25 лютого 2019 року включно. Період за який нараховується плата, розмір якої визначено п. 2.7. Договору та який діяв до укладення додаткового Договору до Договору про споживчий кредит, становить 41 день - з 29 вересня 2016 року по 24 жовтня 2016 року включно, отже, за цей період нараховано плату за кредитним договором у розмірі 844 грн. 69 коп. За період з 25 жовтня 2016 року по 25 лютого 2019 року нараховано плату в розмірі 69023 грн. 65 коп. Отже, за період з 29 вересня 2016 року по 25 лютого 2019 року нараховано плату у розмірі 69868 грн. 34 коп. Також представник позивача зазначає, що за період з 29 вересня 2016 року по 25 лютого 2019 року ОСОБА_1 здійснено лише три платежі, з яких 9456 грн. 66 коп. зараховано на погашення плати, отже, прострочена заборгованість по платі по Кредитному договору складає 60411 грн. 68 коп. Відповідно до п.п. 2.5., 3.1 договору, позичальник зобов`язаний сплатити відсотки (проценти) у розмірі 0,001% річних за фактичний термін користування кредитом, а тому, з урахуванням періоду за який нараховуються відсотки (879 календарних днів з 29 вересня 2016 року по 25 лютого 2019 року включно), прострочена заборгованість по відсотках за кредитним договором становить 0,39 грн. Загальна сума заборгованості по кредитному договору складається із залишку основної суми (тіла кредиту) в розмірі 12716 грн. 66 коп., заборгованості по відсотках в розмірі 0,39 грн. та простроченої заборгованості по платі за надання кредиту в розмірі 60411 грн. 68 коп. і всього становить 73128 грн. 73 коп.
Крім того, представник позивача зазначає, що згідно ст. 625 ЦК України у разі якщо позичальник прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Розмір 3% річних за період з 25 жовтня 2016 року по 25 лютого 2019 року становить 5036 грн. 87 коп., інфляційні витрати - 22962 грн. 42 коп. Представником позивача вказується, що загальна заборгованість за кредитним договором за період з 29 вересня 2016 року по 25 лютого 2019 року становить 101128 грн. 02 коп., з яких: 12716 грн. 66 коп. залишку основної суми (тіла кредиту), 0,39 грн. заборгованості по відсотках, 60411 грн. 68 коп. заборгованість за платою, 22962 грн. 42 коп. інфляційних нарахувань та 5036 грн. 87 коп. 3% річних. У зв`язку з наведеним, представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 101128 грн. 02 коп. та солідарно стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 1921 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій та мотиви його прийняття

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2019 року позов Шкурака Анатолія Івановича в інтересах Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Кредитної спілки «Істок» 394 грн. 46 коп. інфляційних нарахувань та 116 грн. 82 коп. трьох відсотків річних, а всього - 511 (п`ятсот одинадцять) грн. 28 коп. та понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 9 (дев`ять) грн. 71 коп.
Іншу частину судового збору в розмірі 1911 (одна тисяча дев`ятсот одинадцять) грн. 29 коп. покладено на позивача.
В задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 про стягнення 12716 грн. 66 коп. залишку основної суми (тіла кредиту), 0,39 грн. заборгованості по відсотках, 60411 грн. 68 коп. заборгованість за платою, 22567 грн. 96 коп. інфляційних нарахувань та 4920 грн. 05 коп. 3% річних - відмовлено.
В задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_2 - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Представник позивача подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та винести в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні на користь КС «Істок» 22567,96 грн. інфляційних нарахувань та 4920,05 грн, що є 3% , порушив норми матеріального права, застосувавши п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» оскільки інфляційні витрати не є видом відповідальності за порушення зобов`язань й не зазначені у цьому законі. Як і спеціальна відповідальність, передбачена ст..625 Цивільного кодексу України, не зазначена у цьому Законі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив

Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що 29 вересня 2016 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ДК2-377, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 16 тис. грн. на строк користування до 30.03.2018 та зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі у терміни, встановлені кредитним договором, а також зобов`язався сплачувати відсотки по кредитному договору у розмірі 0,001% річних та плату за надання кредиту 46,999% щорічно відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, що є додатком до кредитного договору №ДК2-377 від 29.09.2016 (а.с. 18-19).
29.09.2016 між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №ДК2-377 ДП1, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов`язання щодо солідарної відповідальності у разі невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №ДК2-377 від 29.09.2016 (а.с. 30).
25.10.2016 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №ДК2-377 від 29.09.2016, яким пункт 2.7. виклали в наступній редакції: Плата за надання кредиту становить 187,9 % щорічно (а.с. 19 на звороті).
У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором укладеним 29.09.2016 між позивачем та ОСОБА_1 , Кредитна спілка «Істок» звернулась до суду із позовом про стягнення заборгованості яка станом на 30.03.2018 року становила 54305 грн. 78 коп. 
Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 25.07.2018, залишеного без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 27.12.2018, по цивільній справі №386/947/17 позов задоволено частково, з відповідача ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3260 грн., в задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, плати за надання кредиту, інфляційних нарахувань та 3%річних відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_1 в період з 29.09.2016 по 13.12.2017 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, а тому в силу п. 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» був звільнений від сплати пені, штрафів та процентів за користування кредитом.
Також, суд у зазначеному рішенні прийшов до висновку про те, що порука відповідача ОСОБА_2 за договором поруки №ДК2-377 ДП1 від 29.09.2016 припинилася з дати укладення між КС «Істок» та ОСОБА_1 додаткового договору, тобто з 25.10.2016 та відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 
11 квітня 2019 року Кредитна спілка «Істок» повторно звернулась до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вже станом на 25.02.2019, позивачем нарахована заборгованість в сумі 101128 грн. 02 коп., яка складається з 12716 грн. 66 коп. заборгованості за тілом кредиту, 60411 грн. 68 коп. заборгованості по платі за надання кредиту, 39 коп. відсотків, 22962 грн. 42 коп. інфляційного нарахування та 5036 грн. 87 коп. трьох відсотків річних. Інфляційні нарахування розраховані за період з 01.09.2016 по 01.02.2019 з урахуванням суми боргу 73128 грн. 73 коп., 3% річних - за період з вересня 2016 року по січень 2019 року (а.с. 33-35).

Провадження у суді апеляційної інстанції
Апеляційна скарга подана через суд першої інстанції, до Кропивницького апеляційного суду справа надійшла і зареєстрована 17.12.2019 року.
     Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 січня 2020 року справу призначено до розгляду.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками, від представника Кредитної спілки «Істок» надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки учасники справи про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі осіб, які не з`явилися, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;  чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати;  чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Рішення суду  відповідає зазначеним вимогам закону. 
Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та   вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України)
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
Відповідач мав погашати кредит згідно встановленого графіку (а.с. 19).
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань – несвоєчасного повернення кредиту, позивач скористався своїм правом та у вересні 2017 року звернувся до суду із вимогою про дострокове повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу та плати за супровід.
         
Висновки суду апеляційної інстанції
Оскільки рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 25.07.2018, залишеного без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 27.12.2018, по цивільній справі №386/947/17 з відповідача ОСОБА_1 вже було стягнуто заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3260 грн., крім того, суд у зазначеному рішенні прийшов до висновку про те, що порука відповідача ОСОБА_2 за договором поруки №ДК2-377 ДП1 від 29.09.2016 припинилася з дати укладення між КС «Істок» та ОСОБА_1 додаткового договору, тобто з 25.10.2016 та КС «Істок» відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога кредитної спілки про солідарне стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту задоволенню не підлягає.
Скориставшись своїм правом на дострокове погашення кредиту позивач змінив строки дії кредитного договору, а отже з дня його звернення до суду не можуть бути нараховані платежі пов`язані із використанням кредитних коштів. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для стягнення із ОСОБА_4 заборгованості по процентам та заборгованості по платі за надання кредиту, після звернення позивача до суду у вересні 2017 року. 
Доводи апеляційної скарги про те, що вимога щодо плати за надання кредиту при зверненні до суду у вересні 2017 року позивачем не заявлялась, а отже суд рішення щодо стягнення цієї заборгованості, не приймав і дана обставина є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, не можуть бути прийняті судом, оскільки згідно Великого бухгалтерського словника та Великого економічного словника процентом за кредит є плата, яку вносить позичальник кредитору за користування позиковими засобами: визначається на основі процентної ставки і суми кредиту. Зазвичай вираховується в процентах до суми кредиту, причому умовно виходячи із рахунку користування кредитом на протязі часу.
Із наведеного вбачається, що визначений позивачем термін – «плата за надання кредиту», є нічим іншим як завуальованими процентами.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за платою за наданий кредит, оскільки фактично це є проценти за користування кредитом, які не можуть бути нараховані на підставі ст.. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».
Також колегія суддів вважає, що встановлений додатковим договором від 27.02.2017 року, пунктом 2.7, розмір плати за надання кредиту – 187,9%, у відповідності до п.5 ч.3 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливим.
       Таким чином  колегія  суддів  дійшла  висновку,  що  суд  першої  інстанції, врахувавши  суму  заборгованості   ОСОБА_1 , яка встановлена  рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 25.07.2018,   правильно  визначив  суму  заборгованості  за  кредитом  і  правильно  провів  розрахунки  3%  річних  та  інфляційних  втрат  у  зв`язку  із  несвоєчасним  виконанням  відповідачем  грошового зобов`язання та ухвалив законне судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги їх не спростовують. 
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК  України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. 367,ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

 Апеляційну  скаргу Шкурака Анатолія Івановича, який діє в інтересах Кредитної спілки «Істок» залишити без задоволення, а рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти  днів з дня  складення повного судового рішення лише у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 21 лютого 2020 року.

Суддя доповідач                                                                 С.А.Кіселик  

Судді:                                                                               С.М. Єгорова

С.І.Мурашко