Постанова
Іменем України
 
26 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 756/2631/17
 
провадження № 61-19944св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Курило В. П. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Івашківським Андрієм Олеговичем, на постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року у складі колегії суддів:                         Приходька К. П., Журби С. О., Писаної Т. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
В лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
 
Позовна заява мотивована тим, що позивачка з 07 листопада 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який був розірваний рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 грудня 2016 року у справі № 758/14142/16-ц.
 
За час перебування у шлюбі, у сторін народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою. Під час розірвання шлюбу питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 не ставилось.
 
В період шлюбу подружжям було набуто майно, а саме: 
 
квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 130,4 кв. м, вартістю 4 044 000 грн (далі - квартира АДРЕСА_2 );
 
автомобіль марки АUDІ, модель Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,                      2012 року випуску, колір білий, вартістю - 1 080 000, 00 грн;
 
земельну ділянку, площею 0,2000 га, кадастровий номер 3220683600:03:001:0010 в Київській області, Богуславського району, селі Чайки (далі - земельна ділянка 1), вартістю - 347 849, 00 грн;
 
земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221884000:33:022:0739 в Київській області, Вишгородського району, Лебедівської сільської ради (далі - земельна ділянка 2), вартістю                           600 000, 00 грн;
 
земельну ділянку, площею 0,1203 га, кадастровий номер 3221888800:38:103:6022 в Київській області, Вишгородського району, Хотянівської сільської ради (далі - земельна ділянка 3) , вартістю                          1 100 000, 00 грн;
 
автомобіль марки LEXUS, модель LХ570, реєстраційний номерний НОМЕР_2 , 2016 року випуску, колір чорний, вартістю - 1 546 800, 00 грн;
 
автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель S 600, реєстраційний номер                      НОМЕР_3 , 2006 року випуску, колір чорний, вартістю - 810 000, 00 грн;
 
автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 313 СDІ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2010 року випуску, колір зелений, вартістю -                                   540 000, 00 грн;
автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель MULTIVAN, реєстраційний номер               НОМЕР_5 , 2013 року випуску, колір чорний, вартістю - 1 350 000, 00 грн;
 
автомобіль марки ЗИЛ, модель 131, 1972 року випуску, вартістю -                  40 000,00 грн;
 
причіп марки КНОТТ, модель 91Н, реєстраційний номер НОМЕР_6 ,                   2015 року випуску, колір сірий, вартістю 108 000,00 грн;
 
причіп марки ТІКІ- ТREILER , модель С-300 LР , 2012 року випуску, вартістю -                26 500,00 грн.
 
Враховуючи, що донька після розірвання шлюбу між сторонами перебуває на вихованні та повному утриманні матері, позивач просила спільно набуте сторонами майно поділити наступним чином:
 
визнати за    ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2 та припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частини даної квартири;
 
визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки АUDІ, модель Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску;
 
визнати за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки 1, 2, 3;
 
визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки LEXUS, модель LХ570, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2016 року випуску;
 
визнати за ОСОБА_2 право власності на: автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель S 600, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2006 року випуску; на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 313 СDІ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2010 року випуску; на автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель MULTIVAN, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2013 року випуску; на автомобіль марки ЗИЛ, модель 131, 1972 року випуску; на причіп марки КНОТТ, модель 91Н, реєстраційний номер НОМЕР_6 , 2015 року випуску; на причіп марки ТІКІ- ТREILER , модель С-300 LР , 2012 року випуску.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено:
 
визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею             130,4 кв. м, вартістю 4 044 000,00 грн;
 
припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею            130,4 кв. м;
 
визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки АUDІ, модель Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, колір - білий, вартістю 1 080 000,00 грн;
 
визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку,              площею 0,2000 га, кадастровий номер 3220683600:03:001:0010, що знаходиться за адресою: Київська область, Богуславський район, село Чайки,                          вартістю 347 849,00 грн;
 
визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку,               площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221884000:33:022:0739, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада, вартістю 600 000,00 грн;
 
визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку,              площею 0,1203 га, кадастровий номер 3221888800:38:103:6022, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, вартістю 1 100 000,00 грн;
 
визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки LEXUS, модель LХ 570, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2016 року випуску, колір - чорний, вартістю 1 546 800,00 грн;
 
визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель S 600, державний номерний знак НОМЕР_3 ,                 2006 року випуску, колір - чорний, вартістю 810 000,00 грн;
 
визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 313 СDІ, державний номерний знак                   НОМЕР_4 , 2010 року випуску, колір - зелений, вартістю 540 000,00 грн;
 
визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель MULTIVAN, державний номерний знак НОМЕР_5 ,  2013 року випуску, колір - чорний, вартістю 1 350 000,00 грн;
 
визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки ЗИЛ, модель 131, 1972 року випуску, придбаного 21 квітня 2010 року,               вартістю 40 000,00 грн;
 
визнано за ОСОБА_2 право власності на причіп марки КНОТТ, модель 91Н, державний номерний знак НОМЕР_6 , 2015 року випуску, колір сірий, вартістю 108 000,00 грн;
 
визнано за ОСОБА_2 право власності на причіп марки ТІКІ-ТREILER, модель С-300 LР , 2012 року випуску, придбаного 14 березня 2012 року, вартістю 26 500,00 грн. 
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 8000, 00 грн.
 
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачкою на квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль марки АUDІ, модель Q7, місцевий суд виходив із того, що спірна квартира є неподільною річчю, яка фактично перебуває у володінні позивачки, відповідач не довів своїх намірів щодо володіння та використання квартири, а спільне володіння і користування квартирою з огляду на стосунки сторін є неможливими для проживання. Крім цього, суд взяв до уваги інтереси дитини, яка проживає з позивачкою. Залишаючи за позивачкою автомобіль марки АUDІ, модель Q7, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належності йому зазначеного автомобіля на праві особистої приватної власності, та взяв до уваги фактичне перебування цього автомобіля у володінні та користуванні позивачки.
 
Визнаючи право власності за відповідачем на транспортні засоби: автомобілі марки LEXUS, модель LX570, марки MERCEDES-BENZ, модель S 600, марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 313 СDІ, марки VOLKSWAGEN, модель MULTIVAN, марки ЗИЛ, модель 131, причіпів марки КНОТТ, модель 91Н та марки ТІКІ- ТREILER , модель С-300 LР , суд виходив з того, що відповідач не довів в суді отримання згоди на продаж вказаних транспортних засобів.
 
Щодо позовних вимог про визнання права власності за відповідачем на земельні ділянки 1, 2, 3, суд першої інстанції врахував факт придбання земельних ділянок за згодою дружини та відсутність заперечень відповідача проти визнання за ним права власності на ці земельні ділянки.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позовом ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 130,4 кв. м.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки АUDІ, модель Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,                      2012 року випуску.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 313 CDI, реєстраційний номер, 2010 року випуску.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,2000 га, кадастровий номер 3220683600:03:001:0010, що знаходиться за адресою: Київська область, Богуславський район, село Чайки.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221884000:33:022:0739, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1203 га, кадастровий номер 3221888800:38:103:6022, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада.
 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею           130,4 кв. м.
 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки АUDІ, модель Q7, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску.
 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 313 CDI, державний номерний знак                      НОМЕР_4 , 2010 року випуску.
 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,2000 га, кадастровий номер 3220683600:03:001:0010, що знаходиться за адресою: Київська область, Богуславський район, село Чайки.
 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221884000:33:022:0739, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада.
 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1203 га, кадастровий номер 3221888800:38:103:6022, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада.
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2000, 00 грн.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалюючи нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та поділу майна порівну, суд апеляційної інстанції виходив з обсягу майна, наявного на час припинення шлюбних відносин, та за відсутності домовленості між подружжям щодо його поділу, а також те, що спірне майно набуто сторонами під час шлюбу, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності за відповідачем на автомобіль марки ЗИЛ, модель 131, 1972 року випуску, та відмовляючи у задоволенні даних позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що сторонами не надано доказів про належність даного автомобіля сторонам на праві власності, а тому судом першої інстанції помилково було включено зазначений транспорт до переліку майна, яке підлягало розподілу між колишнім подружжям.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності за відповідачем на транспортні засоби: автомобіль марки LEXUS, модель LX570, автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель S 600, автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель MULTIVAN, причіп марки КНОТТ, модель 91Н, причіп марки ТІКІ- ТREILER , модель С-300 LР , 2012 року випуску, та відмовляючи у задоволенні даних позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що зазначені транспортні засоби вибули з власності колишнього подружжя у період шлюбу.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
07 листопада 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Івашківський А. О. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду                                 від 08 жовтня 2019 року та залишити в силі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної при поділі спірної квартири, не взято до уваги, що квартира є неподільною річчю, яка фактично перебуває у володінні позивачки, а також при поділі судом не враховано інтереси дитини, яка проживає з позивачкою, та яка перебуває на її утриманні, а також те, що відповідач не надає жодної допомоги дитині.
При поділі автомобіля марки АUDІ, модель Q7, реєстраційний номер                          НОМЕР_1 , 2012 року випуску, апеляційним судом не враховано фактичних обставин справи, та недоведеність відповідачем належність йому даного автомобіля на праві особистої приватної власності, а також не враховано перебування автомобіля у фактичному користуванні позивачки.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо транспортних засобів, а саме автомобіля марки LEXUS, модель LX570, автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель MULTIVAN, причіпа марки КНОТТ, модель 91Н, причіпа марки ТІКІ- ТREILER , модель С-300 LР ,               2012 року випуску, судом апеляційної інстанції не враховано, що відчуження транспортних засобів відбулося без згоди позивачки та до дати розірвання шлюбу, а тому є предметом розподілу спільного майна подружжя. Крім того автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель S 600 був відчужений незаконно відповідачем після розірвання шлюбу, та без згоди позивачки та під час дії заборони вчиняти будь які дії щодо зазначеного транспортного засобу. 
Аргументи касаційної скарги заявника зводяться до незгоди з постановою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року щодо скасування рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 та визнання за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки АUDІ, модель Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ухвалення в цій частині нового рішення про поділ даних об`єктів між сторонами в рівних частинах, а також в частині скасування рішення суду першої інстанції про визнання за відповідачем права власності на транспортні засоби, а саме: автомобіля марки LEXUS, модель LX570, автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель MULTIVAN, причіпа марки КНОТТ, модель 91Н, причіпа марки ТІКІ- ТREILER , модель С-300 LР , 2012 року випуску, та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
В іншій частині постанова Київського апеляційного суду від 08 жовтня                   2019 року не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України, предметом касаційного перегляду не є. 
 
Доводи інших учасників справи
 
18 лютого 2020 року представник ОСОБА_2 - адвокат Луцький М. І. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив  відмовити у задоволенні касаційної скарги, та залишити без змін оскаржуване рішення.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Оболонського районного суду міста Києва.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України                        (далі - ЦПК України) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року       № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 , подану адвокатом Івашківським А. О., на постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року                            № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи
 
У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 07 листопада                      2009 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено шлюб, який був розірваний на підставі рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 грудня 2016 року у справі № 758/14142/16-ц.
 
Від шлюбу колишнє подружжя мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , яка проживає спільно з позивачкою.
 
Відповідно до свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_9 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , який зареєстрований Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 1093 та змінила прізвище на ОСОБА_6 .
На час розгляду справи у колишнього подружжя наявне майно, яке підлягає розподілу, а саме:
 
квартира АДРЕСА_2 , набута на підставі договору купівлі-продажу від 16 листопада 2012 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибіга С. Е. та зареєстровано в реєстрі за №4750;
 
земельна ділянка 1, набута на підставі договору купівлі-продажу від 09 квітня 2015 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І. О. та зареєстровано в реєстрі за № 711;
 
земельна ділянка 2, набута на підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. та зареєстровано в реєстрі за № 6991;
 
земельна ділянка 3, набута на підставі договору купівлі-продажу                                  від 05 серпня 2016 року, укладеного між ОСОБА_10 та                ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л. А. та зареєстровано в реєстрі за № 1048;
транспортний засіб MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 313 CDI, 2010 року випуску, зареєстрований 05 грудня 2014 року на ім`я ОСОБА_2 ;
 
транспортний засіб АUDІ, модель Q7, 2012 року випуску, зареєстрований                 04 квітня 2012 року на ім`я ОСОБА_2 .
 
На час розгляду справи транспортні засоби, а саме: автомобіль марки LEXUS, модель LX 570; автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель S 600; автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель MULTIVAN; причіп марки КНОТТ, модель 91Н; причіп марки ТІКІ- ТREILER , модель С-300 LР , 2012 року випуску були переоформленні на третіх сторін.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Предметом позову у справі, яка переглядається, є поділ майна між подружжям.
 
Згідно з статтею 60 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
 
У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
 
Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
 
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та статтею 372 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України).
 
Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
 
Згідно із частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
 
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частини другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
 
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).
 
Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
 
При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
 
Суд апеляційної інстанції встановивши, що спірне майно, а саме -                  квартира АДРЕСА_2 , земельні ділянки 1, 2, 3 та транспортні засоби MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 313 CDI, 2010 року випуску та АUDІ, модель Q7, 2012 року випуску було набуте подружжям за час перебування у шлюбі, а тому дійшов правильного висновку про наявність підстав для його поділу порівну між колишнім подружжям. 
 
Доводи заявника про те, що оскаржуваними судовими рішеннями порушено права та інтереси дитини, а також те, що судом апеляційної при поділі спірної квартири та транспортного засобу АUDІ, модель Q7, 2012 року випуску не взято до уваги, що дані об`єкти є неподільними речами, та які фактично перебувають у володінні позивачки, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на законі.
 
Висновки суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання за відповідачем права власності на транспортні засоби: автомобіль марки LEXUS, модель LX570; автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель S 600; автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель MULTIVAN; причіп марки КНОТТ, модель 91Н; причіп марки ТІКІ- ТREILER , модель С-300 LР ,                   2012 року випуску, є правильними та обґрунтованими, оскільки транспортні засоби вибули з власності колишнього подружжя, та знаходяться у власності третіх осіб на підставі договорів купівлі-продажу. Вимоги про визнання правочинів на підставі, яких вибули оскаржувані транспортні засоби, недійсними, позивачкою не заявлялися. Крім того вимоги про стягнення з одного із подружжя на користь іншого половини вартості майна, залишивши за другим право власності, позивачкою заявлено не було. Тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції, та ухваленні нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у даній частині. Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року в оскаржуваній частині - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Івашківським Андрієм Олеговичем, без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 рокув частині поділу квартиру  АДРЕСА_1 та 
автомобіля марки АUDІ, модель Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,                      2012 року випуску між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за  ОСОБА_2 право власності на транспортні засоби, а саме: автомобіля марки LEXUS, модель LX570, автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель MULTIVAN, причіпа марки КНОТТ, модель 91Н, причіпа марки ТІКІ- ТREILER , модель С-300 LР , 2012 року випуску - залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            М. Є. Червинська

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков 

                                                                                                                      А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

                                                                                                                       В. П. Курило