ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2033/20 Справа № 188/290/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого - Пищиди М.М.
 
суддів - Ткаченко І.Ю., Петешенкової М.Ю.
 
за участю секретаря судового засідання - Бондаренка В.В.

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності договору про фінансовий лізинг № 00002996,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності договору про фінансовий лізинг № 00002996.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 06 травня 2011 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про фінансовий лізинг № 00002996 від 06 травня 2011 року (далі - «Договір лізингу»), разом з додатками до нього, серед яких Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (далі - «Загальні умови») та Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) (далі - «Графік платежів»), які є невід`ємними частинами Договору лізингу.
На підставі та на виконання вимог чинного законодавства та умов укладеного Договору лізингу, позивач передав відповідачу у користування транспортний засіб - автомобіль типу Volkswagen Passat 1.8 I TFSI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 (далі - «Об`єкт лізингу»), при цьому сторони дійшли згоди щодо:
1) Встановлення грошового еквіваленту зобов`язання в іноземній валюті - долари США.
2) Визначили вартість Об`єкту лізингу у розмірі 37 540, 00 (тридцять сім тисяч п`ятсот сорок) доларів США 00 центів.
3) Визначили розмір постійних лізингових платежів, а саме 702, 10 (сімсот два) долара США 10 центів.
Об`єкт лізингу передано у користування відповідачу 19 травня 2011 року, що підтверджується відповідним Актом прийому-передачі від 19 травня 2011 року до Договору лізингу № 00002996.
Згідно з пунктом 6.5. Загальних умов термін сплати платежів встановлено не пізніше дати вказаної у Графіку платежів.
Починаючи з 16 серпня 2013 року відповідачем лізингові платежі не сплачувались.
Відповідно до підпункту 8.3.2. пункту 8.3. та підпункту 12.6.1. пункту 12.6 Загальних умов, сторони дійшли згоди, що у випадку, якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право розірвати контракт/відмовитися від контракту і витребувати об`єкт лізингу від відповідача, в тому числі у примусовому порядку, згідно з виконавчим написом нотаріуса. Таке право лізингодавця передбачено частиною 2 статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг».
05 листопада 2013 року, у зв`язку із неодноразовим простроченням оплати лізингових платежів з боку відповідача та у зв`язку з тим, що такі прострочення тривали більше 30 днів, позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об`єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору в порядку частини 2 статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг».
Вищезазначена вимога відповідачем була повністю проігнорована. Жодного реагування з боку відповідача не відбулось. Об`єкт лізингу відповідач не повернув.
Згідно з пунктом 13.1. Загальних умов сторони погодили, що якщо відповідач відмовляється від повернення або затримує повернення об`єкта лізингу, позивач має право вилучити (повернути) об`єкт лізингу без попередньої згоди відповідача у визначеному законодавством України порядку, у тому числі в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса (пункт 13.7. Загальних умов).
04 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1757, стосовно повернення відповідачем на користь позивача об`єкта фінансового лізингу.
На підставі зазначеного виконавчого напису, 10 грудня 2013 року, державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 41137720 з повернення об`єкту лізингу.
Станом на дату подання позовної заяви об`єкт лізингу позивачу не повернуто.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти, у розмірі 363 631 ,63 грн, за користування об`єктом лізингу.
Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2019 року позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності договору про фінансовий лізинг № 00002996 - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» кошти у розмірі 363 631,63 грн, за користування об`єктом лізингу.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» судові витрати в розмірі 20 454,48 грн, з них: 5 454,48 судовий збір; 15 000 грн. за надання юридичної допомоги ( а.с. 188-191 )
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. 
Зазначає, що договір про фінансовий лізинг №00002996 від 06 травня 2011 року, він не підписував, що підтверджується висновком експертизи №266-16. 
Крім того, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року у справі № 188/1788/14 визнано недійсним договір про фінансовий лізинг №00002996 від 06 травня 2011 року, укладений між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та ОСОБА_1 щодо транспортного засобу типу Volkswagen Passat 1.8 І TFSI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, зауважив, що договір про фінансовий лізинг №00002996 від 06 травня 2011 року визнано недійсним, у той же час, посилався на умови цього договору, як на підставу задоволення позовних вимог, допустивши невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи (а.с.197-201).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що 06 травня 2011 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про фінансовий лізинг № 00002996 від 06 травня 2011 року (далі - «Договір лізингу»), разом з додатками до нього, серед яких Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (далі - «Загальні умови») та Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) (далі - «Графік платежів»), які є невід`ємними частинами Договору лізингу (а.с. 13-27).
       На підставі та на виконання вимог чинного законодавства та умов укладеного Договору лізингу, позивач передав відповідачу у користування транспортний засіб - автомобіль типу Volkswagen Passat 1.8 I TFSI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , що підтверджується актом прийому-передачі від 19.05.2011р. (а.с. 28).
       Лізінгоодержувачем сплачений авансовий платіж 15 016 доларів США (план відшкодування).
       В результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором лізингу, 04 грудня 2013 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1757, стосовно повернення відповідачем на користь позивача об`єкта фінансового лізингу (а.с. 31).
       На підставі зазначеного Виконавчого напису, 10 грудня 2013 року, державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 41137720 з повернення Об`єкту лізингу.
       Станом на дату подання позовної заяви об`єкт лізингу позивачу не повернуто.
       Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року у справі № 188/1788/14 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області скасовано, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» відмовлено, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, договір про фінансовий лізинг № 00002996 від 06 травня 2011 року визнано недійсним.
       Постановою Верховного суду від 17 грудня 2018 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року залишено без змін.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, у період з 16 серпня 2013 року по 13 лютого 2019 року, тобто впродовж 65 місяців, користувався об`єктом лізингу без сплати лізингових платежів, які в свою чергу є коштами, які відповідач мав заплатити за весь час користування об`єктом лізингу (платою за користування об`єктом лізингу), такі кошти підлягають поверненню позивачу на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, ТОВ «Порше Лізинг Україна» обґрунтовуючи позовні вимоги, на думку колегії суддів, правильно посилалося на вимоги частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, про те, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Разом із тим, позовні вимоги виходять за межі питань, що вирішуються на підставі вказаної норми матеріального закону. 
Так, ТОВ «Порше Лізинг Україна» у своєму позові посилається на положення законодавства, що регулюють відносини фінансового лізингу, та умови укладеного між сторонами договору в частині розміру та строків сплати лізингових платежів, а отже, фактично порушує питання про стягнення з відповідача лізингових платежів за відповідний період, тобто про спонукання останнього до виконання умов вказаного договору. 
Із обгрунтованістю цих вимог не можна погодитися з огляду на те, що укладений між сторонами договір про фінансовий лізинг № 00002996 від 06 травня 2011 року судом було визнано недійсним, а отже сторони цього договору не несуть прав та обов"язків, що з нього випливають, а чинність вказаних норм закону на спірні правовідносини не поширюється. Застосуванню до них підлягають виключно положення цивільного законодавства, що встановлюють наслідки визнання правочину недійсним.
       Так, відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 
Положеннями ст. 1213 ЦК України, встановлені правила повернення безпідставно набутого майна, згідно яких таке майно повертається в натурі, а в разі неможливості його повернення відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду справи судом .
Таким чином, у спірних правовідносинах позивач вправі вимагати застосування наслідків визнання укладеної між сторонами угоди недійсною в порядку статті 216 ЦК України та глави 83 ЦК України, що стосується набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, що не є тотожним фактично заявленим ним вимогам про спонукання відповідача до виконання умов правочину, визнаного судом недійсним. 
Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального прав.
За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з підстав передбачених пункту четвертої статті 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку частини першої статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 8 181, 72 грн.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.        
       Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2019 року - скасувати.
       В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності договору про фінансовий лізинг № 00002996 - відмовити.
       Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 181, 72 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
Судді: