ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 січня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/191/19
Головуючий у першій інстанції - Ковальова Т. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/15/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Іванової Г.П., Онищенко О.І.
секретар: Поклад Д.В.

учасники справи: 
позивач ОСОБА_1 
відповідач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" 
третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Ковальової Т.Г. від 29 травня 2019 року, місце ухвалення рішення м.Ніжин у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович,

                              В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 08.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором №59-МК/2008 від 08.07.2008 року в сумі 96 240,19 доларів США. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 посилався на ті обставини, що 08.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було винесений виконавчий напис, яким з позивача на користь ПАТ     КБ    ''ПриватБанк''    було    стягнуто    96 240,19    доларів    США заборгованості  за  кредитним  договором №59-МК/2008 від 08.07.2008 року за період з 08.07.2008 року по 02.08.2017 року. Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08.11.2011 року  було  стягнуто  в  солідарному  порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ ''ПриватБанк'' 38 766 доларів США 64 центи суми боргу за кредитним договором. 08.01.2019 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження про стягнення боргу на користь ПАТ КБ ''ПриватБанк'' позивач дізнався про існування виконавчого напису від 08.12.2017 року. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., є таким, що не підлягає виконанню, оскільки даний виконавчий напис винесено без підтвердження безспірності вимог банку до боржника. При цьому позивач вказує, що відповідач був обізнаний щодо наявності рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, але при цьому звернувся до приватного нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису. У позові ОСОБА_1 зазначає, що нотаріус провів стягнення за період, який перевищує 3 роки, тобто, поза межами строку позовної давності, без підтвердження безспірності суми заборгованості, за умови наявності спору про право. При цьому позивач вказує, що при вчиненні виконавчого напису він був позбавлений можливості вчинити заяву про наявність рішення суду, а також про застосування строків позовної давності, і вказані обставами підтверджують, що стягнута сума за виконавчим написом не є безспірною. За даних обставин, як стверджує у позовній заяві ОСОБА_1 , у приватного нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису про стягнення боргу за кредитним договором. При цьому позивач вказує, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався у безспірності розміру сум, які підлягають стягненню за виконавчим написом, за наявності рішення суду про стягнення коштів за кредитним договором, яке набуло законної сили, а також вчинив виконавчий напис поза межами строків позовної дав6ності. 

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29.05.2019 року вимоги позову ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 08.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк" заборгованості по договору №59-МК/2008 від 08.07.2008 року в сумі 96 240 доларів США 19 центів. 

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 29.05.2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 29.05.2019 року є необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, має місце недоведеність обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. В доводах апеляційної скарги Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" зазначає, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено внаслідок невиконання позивачем вимоги банку щодо необхідності погашення існуючої заборгованості за кредитним договором №59-МК/2008 від 08.07.2008 року в загальній сумі 96 240 доларів США 19 центів. Доводи апеляційної скарги вказують, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом із дотриманням статей 87,88 Закону України "Про нотаріат", п.3.1., 3.2. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" з посиланням на правову позицію Верховного Суду України від 04.03.2015 року №6-158цс15 стверджує, що банком було надано нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості. З посиланням на положення Закону України ''Про нотаріат'' та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України доводи апеляційної скарги зазначають про те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірності заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Доводи апеляційної скарги стверджують, що письмову вимогу банку про усунення порушень за кредитним договором було надіслано позивачу 10.08.2017 року цінним листом з описом вкладення за місцем реєстрації позивача. При цьому доводи апеляційної скарги вказують, що позивач, маючи перед банком непогашену заборгованість за кредитним договором, не виконав письмову вимогу банку, існуючий борг за кредитним договором не погасив, також відсутні дані про те, що позивач оспорював або оспорює в судовому порядку суму заборгованості. Доводи апеляційної скарги зазначають, що метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості у позасудовому порядку реалізувати своє право на примусове виконання зобов`язань боржником, і в даному випадку відповідач реалізував своє право.                             

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Приходько С.О. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 29.05.2019 року.   

В судове засідання апеляційного суду позивач, відповідач, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.66,67,71,73,74,92,93), не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
  
В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами (а.с.7), що 08.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №23853, на підставі якого було запропоновано стягнути заборгованість на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" з ОСОБА_1 , не сплачену в строк за кредитним договором №59-МК/2008 від 08.07.2008 року. Строк, за яким проводиться стягнення - 3312 днів, а саме: з 08.07.2008 року по 02.08.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає 96 240,19 доларів США, що за курсом 25,85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.08.2017 року складає 2487808,91 грн.,  з  урахуванням:  заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 13 250,75 (долар США);  заборгованість  за  відсотками  у  розмірі  - 46 625,77 (долар США);  заборгованості  з  пені,  за  період  з  04.09.2015  по  02.08.2017,  у розмірі - 36 363,67 (долар США).
Як вбачається із заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08.11.2011 року у справі за позовом ПАТ КБ ''ПриватБанк'' до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.9), судом було стягнуто в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача 38 766 доларів США 64 центи, також вирішено питання про розподіл судових витрат.  
16.04.2018 року старшим державним виконавцем Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 , ВП №56034361 (а.с.8), при примусовому виконанні виконавчого напису №23853 від 08.12.2017 року, для забезпечення повного, своєчасного та всебічного виконання рішення суду (а.с.8). 
Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.05.2019 року, задовольняючи вимоги заявленого позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції з врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі №310/9293/15-ц та у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі №6-887цс17, виходив із обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .  
Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновку рішення суду першої інстанції від 29.05.2019 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.       

В доводах апеляційної скарги Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" зазначає, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено внаслідок невиконання позивачем вимоги банку щодо необхідності погашення існуючої заборгованості за кредитним договором №59-МК/2008 від 08.07.2008 року в загальній сумі 96 240 доларів США 19 центів. Доводи апеляційної скарги вказують, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом із дотриманням статей 87,88 Закону України "Про нотаріат", п.3.1., 3.2. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" з посиланням на правову позицію Верховного Суду України від 04.03.2015 року №6-158цс15 стверджує, що банком було надано нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості. З посиланням на положення Закону України ''Про нотаріат'' та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України доводи апеляційної скарги зазначають про те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірності заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Доводи апеляційної скарги стверджують, що письмову вимогу банку про усунення порушень за кредитним договором було надіслано позивачу 10.08.2017 року цінним листом з описом вкладення за місцем реєстрації позивача. При цьому доводи апеляційної скарги вказують, що позивач, маючи перед банком непогашену заборгованість за кредитним договором, не виконав письмову вимогу банку, існуючий борг за кредитним договором не погасив, також відсутні дані про те, що позивач оспорював або оспорює в судовому порядку суму заборгованості. Доводи апеляційної скарги зазначають, що метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості у позасудовому порядку реалізувати своє право на примусове виконання зобов`язань боржником, і в даному випадку відповідач реалізував своє право.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.05.2019 року, виходячи із наступного.   
Відповідно до приписів статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно  ч.1  статті 1 Закону України ''Про нотаріат'', нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України ''Про нотаріат'' та іншими актами законодавства України (ч.1 статті 39 Закону України ''Про нотаріат''). Даним актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595. 
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, відповідно до п.19 ч.1 статті 34 Закону України ''Про нотаріат''. 
Згідно статті 87 Закону України ''Про нотаріат'' для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України ''Про нотаріат'' визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів даної статті Закону України ''Про нотаріат'', нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).   
Згідно з підпунктом 2.1. п.2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2. пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).
Крім того, підпунктами 3.2., 3.5. пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.  
При цьому вказаний Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які визначені Законом України ''Про нотаріат'' та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.  
Приписами статті 50 Закону України ''Про нотаріат'' регламентовано, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
За даних обставин, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати і, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України ''Про нотаріат''). Проте, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Приймаючи до уваги наведене та враховуючи приписи статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України ''Про нотаріат'', захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного, тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. За даних обставин суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України ''Про нотаріат'' у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі та установити і зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі №310/9293/15-ц та у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17.    

Як вбачається із копій документів, наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., на підставі яких було вчинено виконавчий напис №23853 від 08.12.2017 року (а.с.76-88), до заяви ПАТ КБ ''ПриватБанк'' про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору №59-МК/2008 від 08.07.2008 року, банком було додано: копію кредитного договору №59-МК/2008 від 08.07.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем; розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 02.08.2017 року; дані Національного банку України про встановлення офіційних курсів гривні до іноземної валюти станом на 02.08.2017 року; копію письмової вимоги від 08.08.2017 року на ім`я ОСОБА_1 про усунення порушень за кредитним договором №59-МК/2008 від 08.07.2008 року; копію списку згрупованих поштових відправлень із платіжним дорученням від 10.08.2017 року про оплату послуг поштового зв`язку; копію опису вкладення в цінний лист; копію довіреності представника ПАТ КБ ''ПриватБанк''. 
08.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №23853 (а.с.76), на підставі якого було запропоновано стягнути заборгованість на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" з ОСОБА_1 , не сплачену в строк за кредитним договором №59-МК/2008 від 08.07.2008 року. Строк, за яким проводиться стягнення - 3312 днів, а саме: з 08.07.2008  року  по 02.08.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає 96 240,19 доларів США, що за курсом 25,85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.08.2017 року складає 2487808,91 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 13 250,75 (долар США); заборгованість за відсотками у розмірі - 46 625,77 (долар США); заборгованості  з  пені,  за  період  з  04.09.2015  по  02.08.2017,  у  розмірі - 36 363,67 (долар США).
Як вбачається із заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08.11.2011 року у справі за позовом ПАТ КБ ''ПриватБанк'' до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.9), судом було стягнуто в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача 38 766 доларів США 64 центи, також вирішено питання про розподіл судових витрат.  

Суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні від 29.05.2019 року, що стягувачем ПАТ КБ ''ПриватБанк'' до заяви про вчинення виконавчого  напису  нотаріуса  було  додано розрахунок заборгованості за договором №59-МК/2008 від 08.07.2008 року замість засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, яка, на відміну від розрахунку заборгованості, є належним документом, який посвідчує безспірність визначеної до стягнення суми боргу. Також стягувачем до заяви про вчинення виконавчого напису було надано докази направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, проте, підтвердження щодо отримання ОСОБА_1 вказаної письмової вимоги банку про усунення порушень за кредитним договором, банк нотаріусу не надав, що свідчить про те, що приватний нотаріус не впевнився належним чином у відсутності заперечень боржника щодо наявності та розміру заборгованості за вказаним кредитним договором. За даних обставин нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум заборгованості, які підлягають стягненню за виконавчим написом, що суперечить нормам Закону України ''Про нотаріат'' та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
З посиланням на порушення вимог статті 88 Закону України ''Про нотаріат'', яка регламентує умови вчинення виконавчих написів, ОСОБА_1 у позовній заяві вказує, що в порушення вимог даної норми права виконавчий напис вчинено за період з 08.07.2008 року по 02.08.2017 року, тобто, поза строками позовної давності.       
Розглянувши вимоги заявленого позову, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 29.05.2019 року дійшов висновку, що у приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення оскаржуваного позивачем виконавчого напису від 08.12.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №23853, оскільки надані відповідачем приватному нотаріусу документи не підтверджують безспірності заявленої до стягнення з позивача суми заборгованості, судом в ході розгляду даної справи встановлено вищезазначені фактичні обставини, які спростовують безспірність заборгованості ОСОБА_1 , при цьому вказана сума заборгованості розрахована поза межами визначеного сторонами договору строку позовної давності.
Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.05.2019 року, задовольняючи вимоги заявленого позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції також врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі №310/9293/15-ц та у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17. 

Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги відносно того, що: оспорюваний позивачем виконавчий напис від 08.12.2017 року вчинено із додержанням норм права; відповідачем було направлено письмову вимогу позивачу про усунення порушень за кредитним договором, при цьому відсутні дані відносно того, що позивач оспорює суму заборгованості за кредитним договором в судовому порядку; банком було надано нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості позивача, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.05.2019 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги спростовуються фактичними документально підтвердженими обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.    

На підставі норм права, які регулюють спірні правовідносини та встановлених в ході судового розгляду фактичних обставин справи суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відносно того, що вимога відповідача про стягнення заборгованості з позивача не є безспірною, і за даних обставин були відсутні визначені законом підстави для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису від 08.12.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №23853. При цьому суд першої інстанції вказав у оскаржуваному рішенні від 29.05.2019 року, що саме із зазначених підстав оспорюваний позивачем виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість боржника не є безспірною.                    
     
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.05.2019 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих судом обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Головуючий:                                             Судді: