ПОСТАНОВА
Іменем України

14 січня 2020 року 
Київ
справа №805/1554/16-а
адміністративне провадження №К/9901/19188/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління ДФС на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 (головуючий суддя - Міронова Г.М., судді: Арабей Т.Г., Геращенко І.В.) у справі № 805/1554/16-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Донецьку Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

встановив:
Приватне акціонерне товариство «Донецьксталь» - металургійний завод»  (далі - ПАТ «Донецьксталь» - металургійний завод») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило суд скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління ДФС (далі - СДПІ з ОВП у м. Донецьку) від 30.04.2014  №0000324000/9398/10/28-03-40. 

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29.08.2016 в позові відмовлено.

При  прийнятті цієї постанови суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням відсутності станом на 28.02.2014 в інтегрованій картці платника податків суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату, податковим органом правомірно були застосовані приписи пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України в частині нарахування штрафних санкцій за порушення граничного строку сплати суми узгодженого грошового зобов`язання з авансового внеску з податку на прибуток підприємств за лютий 2014 року.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено з тих підстав, що позивач мав право сплатити поточне зобов`язання з авансового внеску з податку на прибуток за лютий 2014 року в розмірі  9 598 611,00 грн., строк сплати якого припадав на 28.02.2014, за рахунок  надміру  сплачених  сум   автоматично, без  подання  будь-якої заяви.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанції, СДПІ з ОВП у м. Донецьку оскаржила його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 та залишити в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29.08.2016.

В обґрунтування своїх вимог СДПІ з ОВП у м. Донецьку, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права - підпунктів 14.1.175, 14.1.139 пункту 14.1 статті 14, статті 49, пункту 57.1 статті 57, пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України, пункту 4 Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів» від 05.12.2013 №765, статей 33, 35, 49, 159 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, відповідач зазначає, що ним правомірно здійснено відображення узгоджених сум грошових зобов`язань граничним днем сплати, тобто 11.03.2014. Тим же днем, враховуючи сплату позивачем протягом 2013 року авансових платежів з податку на прибуток в сумі 130   651   488,00 грн. виникла переплата в розмірі 76   247   418,00 грн., яка і знайшла своє відображення в інтегрованій картці саме 11.03.2014, відобразитись раніше, як того вимагав позивач, ця переплата не могла в силу імперативних вимог законодавства, на що безпідставно не звернув увагу суд апеляційної інстанції. Отже, СДПІ з ОВП у м. Донецьку не мало законних підстав нарахувати в інтегрованій картці платника податків задекларовані суми (в тому числі переплати) станом на 28.02.2014.

Позивач не скористався своїм правом та не надав відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду даної касаційної скарги.

Переглядаючи прийняте у справі судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 08.02.2013 ПАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток за 2012 рік за №9086981605, якою задекларовано необхідність сплати авансових внесків щомісячно у березні-грудні 2013 року та січні - лютому 2014 року у розмірі 9 598   611,00 грн. (графа 34 декларації).

Позивачем 28.02.2014 подано до відповідача податкову декларацію з податку на прибуток за 2013 рік за №9090949602, якою задекларовано переплату з податку на прибуток внаслідок сплати авансових внесків з податку на прибуток протягом                   2013 року в розмірі 76 247   418,00 грн. (графа 14 декларації).

Згідно платіжних доручень позивачем сплачено суму авансових внесків з податку на прибуток за 2013 рік в розмірі 130 651   488,00 грн.

СДПІ з ОВП у м. Донецьку проведено камеральну перевірку своєчасності сплати авансового внеску з податку на прибуток позивача за лютий 2014 року, за результатами якої було складено акт від 09.04.2014 за №199/10/28-030КО-30939178.

На підставі названого акту перевірки було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 30.04.2014 №0000324000/9398/10/28-03-40, згідно з яким за порушення встановленого пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України граничного строку сплати суми узгодженого грошового зобов`язання з авансового внеску з податку на прибуток підприємств та на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України нараховано штрафні санкції в розмірі 959 861,10 грн.
За наслідками адміністративного узгодження спірного податкового повідомлення-рішення контролюючим органом вищого рівня воно було залишено без змін, а скарги позивача визнані такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з пунктом 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:

календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;

календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя);

календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов`язань.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно.

Порядок ведення оперативного обліку податків і зборів контролюючим органом регулюється Наказом Міністерства доходів і зборів України «Про затвердження Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів» від 05.12.2013 №765 (в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 04.02.2014 за № 217/24994.

Згідно з пунктом 4. Розділу III Облік нарахованих сум платежів Порядку №765 нарахування податків, зборів та сум єдиного внеску в інтегрованій картці платника здійснюються відповідно до звітності, що подається платником до територіального органу Міндоходів, а також митних та інших платежів - на підставі оформленої митної декларації.

Нарахування узгоджених сум грошових зобов`язань за податками, зборами, митними платежами та сум єдиного внеску, нарахованих до сплати, в інтегрованій картці платника здійснюється датою граничного строку сплати таких нарахувань.

При поданні уточнюючого розрахунку, що збільшує або зменшує грошові зобов`язання минулих податкових періодів платника та ліквідаційної звітності, нарахування в інтегрованій картці платника проводиться датою його подання.

Судом першої інстанції з`ясовано, що в інтегрованій картці платника грошове зобов`язання, в тому числі щодо наявності від`ємного значення податку на прибуток в розмірі 76 247   418,00 грн., що було визначено позивачем в податковій декларації від 28.02.2014 нарахувались датою граничного строку сплати таких нарахувань 11.03.2014, тобто через 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації.
Податкову декларацію з податку на прибуток за 2012 рік за №9086981605, якою задекларовано необхідність сплати авансових внесків щомісячно у березні-грудні 2013 року та січні - лютому 2014 року у розмірі 9 598 611,00 грн. (графа 34 декларації) позивачем подано до контролюючого органу 08.02.2013.

Граничний термін сплати узгодженої суми авансового внеску з податку на прибуток, що підлягає сплаті щомісячно у лютому 2014 року - 28.02.2014.

04.03.2014, тобто після спливу граничного строку сплати суми авансового внеску з податку на прибуток за лютий 2014 року, позивач звернувся до контролюючого органу з листом №04/228 про перерахування надмірно сплачених грошових зобов`язань у вигляді авансових внесків з податку на прибуток за 2103 рік в рахунок сплати авансових внесків з податку на прибуток за лютий 2014року в сумі                                9 598   611,00 грн.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань передбаченні статтею 43 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 43.1 статті 43 Податкового кодексу України визначено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Таким чином, виходячи зі змісту вказаної норми права, переплата сум грошових зобов`язань платника податку в особовому рахунку означає помилково та/або надміру сплачені грошові зобов`язань такого платника.

Пунктом 43.3 статті 43 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Згідно з пунктом 43.4 статті 43 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Таким чином, спрямування надміру сплачених сум з одного платежу в погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів здійснюється на підставі заяви платника, поданої відповідно до статті 43 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 

За правилами пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Підпунктом 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою умовою для повернення надміру сплачених сум податків, зокрема, є наявність згідно даних податкової звітності позивача суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Разом з тим, за встановлених судом першої інстанції обставин, від`ємне значення з авансових внесків з податку на прибуток позивача в розмірі 76 247   418 грн. було нараховано в інтегрованій картці платника податків 11.03.2014 (за наслідками подання декларації від 28.02.2014 №9090949602), та не могло бути враховано контролюючим органом в якості надмірно сплачених платежів станом на 28.02.2014 (за наслідками подання декларації від 08.02.2013 №9086981605).  

З огляду на наведене, з урахуванням відсутності станом на 28.02.2014 в інтегрованій картці платника податків суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції правомірність нарахування штрафних санкцій за порушення граничного строку сплати суми узгодженого грошового зобов`язання з авансового внеску з податку на прибуток підприємств за лютий 2014 року.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, на відміну від суду апеляційної інстанції,  дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З урахуванням наведеного, касаційна скарга СДПІ з ОВП у м. Донецьку підлягає задоволенню, постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 підлягає скасуванню, а постанова Донецького окружного адміністративного суду від 29.08.2016 залишенню в силі. 

Керуючись статтями 341, 344, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління ДФС задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 скасувати.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29.08.2016 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева 
 Т.М. Шипуліна ,
Судді Верховного Суду