Дата документу 11.02.2020 Справа № 314/3916/15-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №314/3916/15        Головуючий у 1 інстанції: Капітонов Є.М.
Провадження № 22-ц/807/351/20        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» лютого 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Гончар М.С.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року в частині поділу нежитлової будівлі магазину та земельної ділянки у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна, 

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 29 березня 1999 року вона з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у будинку АДРЕСА_1 , 3/4 частки якого належали матері відповідача - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 1/4 частки належала ОСОБА_2 . 
Починаючи з 02 вересня 2003 року вона зареєстрована за вказаною адресою. Спільних дітей не мають, разом з ними проживала її дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з 24 жовтня 2004 року також зареєстрована за вказаною адресою.
05 червня 2010 року вони із відповідачем уклали шлюб, який 05 листопада 2015 року на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області було розірвано.
Протягом 2002-2009 років сторони за сімейні кошти спільними зусиллями здійснювали ремонт та поліпшення всього житлового будинку АДРЕСА_1 . Всі будівельні роботи по реконструкції будинку, його капітального поліпшення, будівництва господарських будівель на подвір`ї, вартість яких вона оцінює у 250 000 грн., проводилися без відповідного документа, і є самочинним будівництвом.
За час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування у шлюбі ними також було придбано: автомобіль ГАЗ 2705-415, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; вантажний фургон ізотермічний ТАТА, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; вантажний рефрижератор VOLVO модель FH12, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; причіп фургон Е SHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , та інші побутові прилади.
За час перебування у фактичних шлюбних відносинах та у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти вони з відповідачем 25 березня 2005 року придбали нежитлову будівлю магазину по АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на ім`я відповідача, а 11 вересня 2007 року згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, ОСОБА_2 , як фізичною особою - підприємцем була придбана земельна ділянка під зазначену будівлю магазину, площею 0,211 га.
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила:
1) встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з 29 березня 1999 року по 05 червня 2010 року; 
2) визнати: нежитлову будівлю магазину, земельну ділянку, транспортні засоби, причіп, а також будівельні матеріали, які були використані при реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 , його капітального поліпшення, будівництва господарських будівель на подвір`ї, спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 , 
3) поділити майно подружжя: 
-виділити їй у власність: нежитлову будівлю магазину - літера АДРЕСА_3 , а також земельну ділянку кадастровий номер 2321510100:07:002:0191, площею 0,0211 га, для функціонування магазину; телевізор «LG М2232Б», вартістю 5 тис. грн. Усього майна на загальну суму 548 665 грн. 32 коп. 
-виділити у власність ОСОБА_2 : автомобіль ГАЗ 2705-415, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; вантажний фургон ізотермічний ТАТА, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; вантажний рефрижератор VOLVO модель FH12, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; причіп фургон Е SHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_4 ; телевізор «LG CT-25Q20RQ», музичний центр «Thomson CS550», пральну машину «LG WD10405NDK», холодильник «Samsung RS20RPS», ноутбук HP, телевізор «LG M2232D», пилосос «Philips FC8764», кріплення до телевізора «LCD338 itech» мікрохвильову піч «Panasonic NN GD 576 MZPE», газову піч «Electrolux», бойлер «Горєньє», кухонний комбайн «Kenwood», м`які меблі (диван і два крісла), електром`ясорубку, котел газовий настінний. Усього майна на загальну суму 1 071 222 грн. 50 коп.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року по 05 червня 2010 року без реєстрації шлюбу. 
Визнано спільною сумісною власністю подружжя майно та визнано право спільної часткової власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 1/2 частку за кожним на: нежитлову будівлю магазину - літера А з прибудовою А1, земельну ділянку, площею 0,0211 га, для функціонування магазину, кадастровий номер 2321510100:07:002:0191, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль ГАЗ 2705-415, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; вантажний фургон ізотермічний ТАТА, модель LPT 613-58, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; вантажний рефрижератор VOLVO, модель FH12, обладнаний навантажувальним-розвантажувальним пристроєм, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; причіп фургон Е SHMITZ, модель К 018, реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Визнано спільною сумісною власністю подружжя майно та поділено майно: 
ОСОБА_1 виділено у власність: телевізор «LG CT-25Q20RQ», музичний центр «Thomson CS550», пральну машину «LG WD10405NDK», холодильник «Samsung RS20RPS», ноутбук HP, телевізор «LG M2232D», пилосос «Philips FC8764», кріплення до плоского телевізора «LCD338 itech»;
ОСОБА_2 виділено у власність: мікрохвильову піч «Panasonic NN GD 576 MZPE», газову піч «Electrolux», бойлер «Горєньє», кухонний комбайн «Kenwood», м`які меблі (диван і два крісла), електром`ясорубку, котел газовий настінний. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат на будівельні матеріали, які були використані при будівництві господарських будівель та споруд житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі 125 000 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, зазначила, що, здійснивши поділ у рівних частках магазину, землі та транспортних засобів, суд унеможливив сторонам користування ними, а визнавши за нею право власності на частину вантажного транспорту, не врахував, що вона не може його використовувати, не маючи водійських прав, а також не врахував, що магазин їй необхідний як приватному підприємцю для здійснення господарської діяльності.
Просила рішення суду в частині поділу нерухомого майна скасувати та ухвалити нове рішення, виділивши їй магазин і земельну ділянку, рішення суду в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю,виділення їй в порядку поділу майна телевізора «LG M2232D» залишити без змін.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду,  ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій, зазначив, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004р. по 05.06.2010р., вказуючи, що позивач винаймала у його матері житлове приміщення у будинку та працювала у нього як найманий працівник, але у сімейних стосунках з ним в цей період не перебувала, судом першої інстанції не застосовано п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, ст. 376 ЦК України, магазин і земельна ділянка придбані ним як приватним підприємцем за кошти від підприємницької діяльності, житловий будинок дійсно поліпшувався, але він є предметом спадкування у 3/4 частках між трьома спадкоємцями, а тому витрачені на його поліпшення, які здійснені без згоди інших співвласників, матеріали не можуть бути предметом поділу між ним та позивачем, при тому, що остання не довела їх найменування, кількість та вартість, не погоджувався також із здійсненим судом поділом рухомого майна.
Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнання спільною часткової власністю подружжя майна та визнання права спільної часткової власності на нежитлову будівлю магазину, земельну ділянку, кадастровий номер 2321510100:07:002:0191, площею 0,0211 га, автомобіль ГАЗ 2705-415, державний номер НОМЕР_7 , вантажний фургон ізотермічний ТАТА, модель LPT 613-58, державний номер НОМЕР_6 ; визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна: ОСОБА_1 : телевізор «LG CT-25Q20RQ», музичний центр «Thomson CS550», пральну машину «LG WD10405NDK», холодильник «Samsung RS20RPS», ноутбук HP, телевізор «LG M2232D», пилосос «Philips FC8764», кріплення до плоского TB «LCD338 itech», ОСОБА_2 .: мікрохвильова піч «Panasonic NN GD 576 MZPE», газова піч «Electrolux», бойлер «Горєньє», кухонний комбайн «Kenwood», м`які меблі (диван і два крісла), електром`ясорубку, котел газовий настінний; стягнення з нього на користь позивача витрат на будівельні матеріали в розмірі 125 000 грн.
Ухвалити нове рішення про стягнення з позивача на його користь грошової компенсації в сумі 141 089,01 витрат на ремонт вантажного рефрижератора VOLVO, модель FH12, в іншій частині рішення суду залишити без змін, вирішити питання про судові витрати.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 травня 2018 року касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року скасовано в частині вирішення позову щодо вимог про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу, стягнення частини вартості витрат на реконструкцію житлового будинку. Вказані позовні вимог ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя таке майно: автомобіль ГАЗ 2705-415, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вантажний фургон ізотермічний ТАТА модель LPT, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вантажний рефрижератор VOLVO, модель FH, реєстраційний номер НОМЕР_3 , причіп-фургон Е SHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , телевізор «LG CT-25Q20RQ», музичний центр «Thomson CS550», мікрохвильову піч «Panasonik NN GD 576 MZPE», пральну машину «LG WD10405NDK», газову піч «Electrolux», бойлер «Горєніє», м`які меблі (диван та два крісла), ноутбук HP, електром`ясорубку, котел газовий настінний, телевізор «LG М 2232D», пилосос «Philips FC8764», кріплення до ТВ «LCD338 itech».
Поділено вказане майно в такий спосіб. 
Виділено ОСОБА_1 та визнано за нею право власності на причіп-фургон Е SHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 209 547 грн., телевізор «LG М 2232D» вартістю 2 519 грн., ноутбук вартістю 8 тис. грн., пилосос ««Philips FC8764» вартістю 1 679 грн., телевізор «LG CT-25Q20RQ», вартістю 750 грн., музичний центр «Thomson CS550» вартістю 500 грн., мікрохвильову піч «Panasonik NN GD 576 MZPE» вартістю 1 124 грн., пральну машину «LG WD10405NDK» вартістю 2 489 грн., газову піч «Electrolux» вартістю 3 659 грн., бойлер «Горєніє» вартістю 3 500 грн., електром`ясорубку вартістю 1 500 грн., кріплення до ТВ «LCD338 itech» вартістю 439 грн., меблі (диван і 2 крісла) вартістю 7 000 грн., котел газовий настінний вартістю 15000 грн., а всього на суму - 257 706 грн.
Виділено ОСОБА_2 та визнано за ним право власності на автомобіль ГАЗ 2705-415, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 25 024 грн., вантажний фургон ізотермічний ТАТА модель LPT, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 140 923 грн. 73 коп., вантажний рефрижератор VOLVO, модель FH, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 500 327 грн. 53 коп., а всього на суму - 666 275 грн. 26 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю у вартості виділеного майна у розмірі 204 284 грн. 63 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року в частині поділу нежитлової будівлі магазину та земельної ділянки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд по суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині поділу нежитлової будівлі магазину та земельної ділянки та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині поділу нежитлової будівлі магазину та земельної ділянки вказаним вимогам не відповідає. 

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 05 червня 2010 року.

05 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який 05 листопада 2015 року на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області було розірвано.

28 березні 2005 року згідно з договором купівлі-продажу нежитлової будівлі  ОСОБА_2  як фізичною особою була придбана нежитлова будівля магазину, літ. «А» загальною площею 85,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 т.2, а.с.23).

11 вересня 2007 року згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_2 як фізичною особою - підприємцем була придбана земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 2321510100:07:002:0191, площею 0,0211 га для функціонування магазину (т.2, а.с.32).

Під час проживання однією сім`єю та перебування у шлюбі сторонами було придбано майно: автомобіль ГАЗ 2705-415, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; вантажний фургон ізотермічний ТАТА, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; вантажний рефрижератор VOLVO модель FH12, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; причіп-фургон Е SHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , та інші побутові товари.

При цьому, магазин та земельна ділянка для його функціонування, автомобіль ГАЗ та вантажній фургон ТАТА, які придбані у період проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, використовувались в інтересах сім`ї, про що свідчить залучення відповідачем позивача, її рідних, дітей відповідача до обслуговування майна та забезпечення торгівельної діяльності. Тому це майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також встановлено, що сторони за спільні кошти, спільними зусиллями та затратами здійснювали ремонт та поліпшення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Основним спірним об`єктом між сторонами у справі є магазин та земельна ділянка, придбана за договором купівлі-продажу для його функціонування.

ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 20 квітня 1999 року (т.1, а.с.146, 162).

Згідно зі свідоцтвом про сплату єдиного податку серії Ж № 922142 від 01 січня 2010 року на ім`я ОСОБА_2 , видами його діяльності є: 52.62.0 роздрібна торгівля з лотків та на ринку, 52.21.0 роздрібна торгівля фруктами та овочами, включаючи картоплю, 52.11.0 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту, місце здійснення діяльності - магазин «Лора» по АДРЕСА_2 , а також 49.41 вантажний автомобільний транспорт.

ОСОБА_1 була зареєстрована як приватний підприємець 19 січня 2005 року за видом діяльності: 47.21 роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах; 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями, тютюновими виробами; 47.24 роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах (т.1, а.с.15).

ОСОБА_2 займався підприємницькою діяльністю з торгівлі сільськогосподарською продукцією з 1999 року та надав докази свого доходу на час придбання магазину. Так, згідно з договором купівлі-продажу магазин був куплений за 43 000 грн., а згідно з довідкою про доходи від 15 лютого 2017 року № 69/14/08-0615 ОСОБА_2 за 2004 рік отримав дохід у розмірі 84 000 грн., у 1 кварталі 2005 року - 21 800 грн., тобто безпосередньо перед купівлею магазину (т.3, а.с.15).

Крім того, магазин на той час був реконструйований, але не введений в експлуатацію, тому новостворений внаслідок реконструкції об`єкт не пройшов державну реєстрацію.

Так, після придбання магазину у березні 2005 року рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області від 12 квітня 2005 року № 76 приватному підприємцю ОСОБА_2 дозволено виконати проектування і реконструкцію належної йому будівлі магазину комісійної торгівлі по АДРЕСА_2 під овочевий магазин, а будівельно-монтажні роботи дозволено виконувати після розробки і узгодження в установленому порядку проектно-кошторисної документації (т.2, а.с. 61).

Рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області від 15 березня 2007 року № 48 було надано дозвіл на виконання прибудови тіньового навісу до овочевого магазину розміром 7,5 х 8,2 кв. м. (т.1, а.с.14).

У період з 2005 по 2007 рік ОСОБА_2 проведено реконструкцію та добудову магазину по АДРЕСА_2 , що підтверджується висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 12 липня 2016 року № 5-16, за змістом якої площа магазину літ. А з прибудовою А-1 становить 137 кв. м, а також у висновку зазначено про наступну часткову реконструкцію шляхом зносу перегородок у основній будівлі літ. А та утворення з двох приміщень торгівельного залу площею 51,3 кв. м та складу площею 15,4 кв. м одного приміщення під склад площею 70,1 кв. м.

Під час проживання однією сім`єю та перебування у шлюбі сторонами було придбано майно: автомобіль ГАЗ 2705-415, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 31 березня 2006 року; вантажний фургон ізотермічний ТАТА, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 12 серпня 2008 року; вантажний рефрижератор VOLVO модель FH12, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 17 листопада 2011 року; причіп-фургон Е SHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 22 лютого 2013 року.

Відповідач визнав, що автомобілі: вантажний рефрижератор VOLVO модель FH12, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; причіп-фургон Е SHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , як придбані під час зареєстрованого шлюбу є спільним майном подружжя, а інші: ГАЗ 2705-415, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; вантажний фургон ізотермічний ТАТА, реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбані ним за кредитні кошти, у зв`язку з чим перебували у заставі банків.

Ураховуючи межі апеляційного розгляду в частині, яка скасована судом касаційної інстанції, а саме щодо поділу нерухомого майна, зокрема, придбаного під час спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 як фізичною особою указаного магазину та земельної ділянки за договором купівлі-продажу, апеляційний суд виходить з такого.

За положеннями частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки і чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Проте належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.

Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Майно фізичної особи - підприємця, яке придбано за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сім`ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до статті 57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання статей 60, 61 СК України.

Якщо майном користується приватний підприємець, то в іншого подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13.

Також у Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-17/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства`ІК10» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи - підприємця зазначено, що приватне підприємство (або його частка), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі, вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності.

Отже, при поділі майна, яке один з подружжя, який займається підприємницькою діяльністю, використовує у своїй підприємницькій діяльності, першочерговим є встановлення юридичного факту - джерела набуття майна, наявності спільної участі подружжя коштами або працею в набутті майна та мета використання майна (підприємництво чи ні).

Згідно з частиною другою статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 

Позивач зазначала у позові, що у 2000 році нею була продана квартира, співвласниками якої були: вона у 1/3 частці та її на той час неповнолітня дочка ОСОБА_4 у 2/3 частках, та кошти саме від продажу цієї квартири були спрямовані на придбання магазину.

Судом встановлено, що позивач дійсно отримувала згоду органу опіки та піклування на відчуження квартири, співвласником якої є неповнолітня дитина, але матеріали справи не містять договору купівлі-продажу цієї квартири. 

Враховуючи відсутність доказів продажу квартири позивачем, зокрема відомостей про ціну, за яку вона була продана, зобов`язання ОСОБА_1 перед органом опіки та піклування при отриманні згоди на відчуження належного неповнолітній житла спрямовувати кошти від продажу квартири на придбання житла для неповнолітньої дочки (т. 2, а.с. 166-167), тривалий час (5 років) між продажем квартири та придбанням спірної нерухомості, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позивачем зазначених обставин.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 займався підприємницькою діяльністю з торгівлі сільськогосподарською продукцією з 1999 року, згідно Рішенню Вільнянської міської Ради Запорізької області від 07 серпня 2007 року №33 та договору купівлі-продажу від 11 вересня 2007 року земельну ділянку площею 0,0211 га з кадастровим номером 2321510100 : 07: 002 : 0100 за адресою: АДРЕСА_2 було продано фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2  для розташування магазину про   АДРЕСА_2 при цьому нежитлова будівлі магазину по АДРЕСА_2 придбана ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 28 березня 2005 року, укладеному з Вільнянським районним споживчим товариством. 

Враховуючи, що рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, у період з 01 січня 2004 року по 05 червня 2010 року залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року, яка в цій частині не скасована судом касаційної інстанції, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, джерелом набуття магазину та земельної ділянки є спільні сумісні кошти подружжя заслуговують на увагу.

Крім того, матеріалами справи підтверджується той факт, що ОСОБА_1 лише у 2005 році (т.1, а.с.145) була зареєстрована як фізична особа-підприємець, тривалий час (протягом майже чотирьох років) працювала в магазині, розташованому по  АДРЕСА_2 Вільнянську на посаді старшого продавця з окладом згідно штатного розкладу (т.1, а.с.92-95), в іншій період часу магазин перебував в користуванні позивача на правах оренди (т.1, а.с.132-133), на час розгляду справи реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця припинено.

З огляду на вказані обставини, та з врахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, колегія суддів дійшла висновку про те, що саме фізична особа-підприємець  ОСОБА_2  використовував спірне нерухоме майно: нежитлову будівлю магазину та земельну ділянку в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, а тому спірна нерухомість не підлягає поділу, проте враховується при поділі, тобто право власності ОСОБА_1  трансформується у право вимоги виплати половини вартості внесеного майна.  

За положеннями ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За змістом частин першої та другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене (частина шоста статті 376 ЦК України). 

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради № 76 від 12.04.2005р. ПП ОСОБА_2 надано дозвіл на виконання проекту і реконструкцію будівлі магазину комісійної торгівлі по АДРЕСА_2 під овочевий магазин, на виконання будівельно-монтажних робіт - після розробки і узгодження в установленому порядку проектно-кошторисної документації (т. 2, а.с. 37). 

Рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області від 15 березня 2007 року № 48 було надано дозвіл на виконання прибудови тіньового навісу до овочевого магазину розміром 7,5 х 8,2 кв. м. (т.1, а.с.14).

У період з 2005 по 2007 рік ОСОБА_2 проведено реконструкцію та добудову магазину по   АДРЕСА_2 , що підтверджується висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 12 липня 2016 року № 5-16, за змістом якої площа магазину літ. А з прибудовою А-1 становить 137 кв. м, а також у висновку зазначено про наступну часткову реконструкцію шляхом зносу перегородок у основній будівлі літ. А та утворення з двох приміщень торгівельного залу площею 51,3 кв. м та складу площею 15,4 кв. м одного приміщення під склад площею 70,1 кв. м. (т. 2, а.с. 63).

За матеріалами справи станом на 09.01.2010 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на будівлю магазину літ «А» загальною площею 85,4 кв.м. по АДРЕСА_2 (т.4, а.с.83).

Відповідно до технічного паспорту на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 розташована будівля магазину з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, до яких входить: торговельний зал літ. «А», площею 70,1 кв.м., торговельний зал літ. «А-1», площею 55,1 кв.м., побутовка - 3, площею 5,2 кв.м., мочена - 4, площею 8,1 кв.м., санвузол - 5, загальною площею 1,9 кв.м., загальна площа приміщень 140,4 кв.м. (т.4, а.с.85-90). При цьому, будівля магазину літ. «А» побудована у 1983 році, прибудова літ. «А-1» побудована в 2007 році (т.4, а.с.90). 

За приписами статей 2, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Отже, судом встановлено та не спростовано сторонами, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , є іншим порівняно з придбаним ОСОБА_2 у 2005 році, проте матеріали справи не містять доказів введення його в експлуатацію, наявності затвердженого належним чином проекту на реконструкцію спірної нежитлової будівлі та державної реєстрації після проведеної реконструкції, а тому в існуючому на час розгляду справи розмірі (загальна площа приміщень 140,4 кв.м.) вказане майно не підлягає поділу.

За змістом ст. ст. 43, 48 ЦПК України учасники справи розпоряджаються на власний розсуд своїми правами, у тому числі заявник має право подавати заяви та клопотання та зокрема відповідно до положень ст.84 ЦПК України подавати клопотання про витребування доказів.

На запит апеляційного суду про надання копії документації щодо проведення реконструкції нежитлової будівлі магазину - літ. « А» з відповідними надвірними господарчими і побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .4, а.с.80), судом отримано лист ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» №49 від 17 січня 2020 року із зазначенням про те, що копії матеріалів інвентаризаційної справи можуть бути надані після оплати особою витрат на підготовку документів (т.4, а.с.82).

Суддею-доповідачем в ході апеляційного розгляду позивачу неодноразово роз`яснювалось право заявляти клопотання щодо витребування доказів, в тому числі стосовно витребування доказів щодо проекту на реконструкцію спірної нежитлової будівліта введення в експлуатацію реконструйованої будівлі магазину, проте зазначеним правом ОСОБА_1 не скористалась.

Відповідно до пункту 5 договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 28 березня 2005 року, укладеного між Вільнянським районним споживчим товариством та  ОСОБА_2  продаж нежитлової будівлі магазину, літ. «А» загальною площею 85,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 було вчинено за 43 000 гривень, які продавець одержав повністю від покупця в момент підписання договору. 

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половини вартості внесеного майна - нежитлової будівлі магазину, літ. «А» загальною площею 85,4 кв.м., за адресою:  АДРЕСА_2 саме  21500  грн. (43 000 грн. : 2 = 21500 грн.).

При цьому твердження ОСОБА_1  про те, вона має право на компенсацію вартості виконаних робіт та матеріалів, які витрачено на реконструкцію спірного магазину (без визначення розміру такої компенсації) з посиланням на висновки судової оціночно-будівельної експертизи №5-16 від 12.07.2016 року, не заслуговують на увагу, оскільки питання вартості матеріалів та робіт при реконструкції спірного магазину не було предметом дослідження судового експерта.

В зазначеному експертному висновку судовий експерт ОСОБА_6 визначила ринкову вартість нерухомого майна - магазину літ. «А» з прибудовою літ. «А-1», розташованого по АДРЕСА_2 , по порівняльному підходу (473 058 грн.) та по дохідному підходу (514 944 грн.), а не вартість фактично виконаних робіт та матеріалів з реконструкції спірного приміщення, тобто внесків подружжя у нерухоме майно (т.2, а.с.60-80).

Вирішуючи питання про поділ земельної ділянки по АДРЕСА_2 , колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половини вартості внесеного майна - 2823,80 гривень, оскільки відповідно до пункту 2.2 договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 11 вересня 2007 року між Вільнянською міської Радою Запорізької області та  ОСОБА_2  продаж нерухомого майна здійснено за 5647,60 гривень (т.2, а.с. 32). 

Доказів того, що спірна земельна ділянка була придбана ОСОБА_2 11 вересня 2007 року за 28 721 гривень 32 коп., як визначено у звіті грошової оцінки земельної ділянки ТОВ «Власні Землі» від 26 серпня 2016 року (т.2, а.с.141-165), або за іншу будь-яку суму коштів матеріали справи не містять та сторонами не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій.

На виконання вказівок суду касаційної інстанції щодо перевірки апеляційним судом доводів ОСОБА_1 про те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження його доходів на час придбання земельної ділянки - 11 вересня 2007 року відповідач надав суду Довідку про отриманні ОСОБА_2 доходи від здійснення підприємницької діяльності.

Згідно Довідки про отриманні доходи обсяг доходу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за період з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року дохід склав 180 000 гривень, а в період з 01.01.2007 року по 31.12.2007року - 204 347 грн. (т.4, а.с.84). 

Отже, стягненню з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  в рахунок поділу майна - нежитлової будівлі магазину - літера А загальною площею 85,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельної ділянки, кадастровий номер 2321510100:07:002:0191, площею 0,0211 га, для функціонування магазину підлягає 24 323 гривні 80 копійок (22500 гривень (половина вартості внесеного майна за договором купівлі-продажу нежитлової будівлі магазину від 28 березня 2005 року) + 2823,80 гривень (половина вартості внесеного майна за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2007 року) = 24 323 гривні 80 копійок).

З огляду на встановлені обставини, рішення суду в частині поділу нежитлової будівлі магазину та земельної ділянки згідно з п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , виділення у власність ОСОБА_2  нежитлової будівлі магазину - літера А  загальною площею 85,4 кв.м., що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 , земельної ділянки, кадастровий номер 2321510100:07:002:0191, площею 0,0211 га, для функціонування магазину, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 , стягненню з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  в рахунок поділу майна - нежитлової будівлі магазину та земельної ділянки - 24323 гривні 80 копійок. 

В іншій частині рішення апеляційним судом не переглядалось. 

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року у цій справі в частині поділу нежитлової будівлі магазину та земельної ділянки скасувати та постановити в цій частині нове рішення наступного змісту.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та поділ нежитлової будівлі магазину та земельної ділянки задовольнити частково.
Виділити у власність ОСОБА_2 нежитлову будівлю магазину - літера А загальною площею 85,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку кадастровий номер 2321510100:07:002:0191, площею 0,0211 га, для функціонування магазину; що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок поділу майна 24 323 гривні 80 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 14 лютого 2020 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       М.С. Гончар