Постанова
Іменем України
 
30 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 686/15607/15-ц
провадження № 61-7505св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2015 року у складі судді Логінової С. М. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 07 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Корніюк А. П., П`єнти І. В., Талалай О. І., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Позовна заява мотивована тим, що вона з 20 травня 1978 року перебуває у шлюбі із відповідачем, під час якого ними було набуто майно, а саме: земельну ділянку площею 0,019 га на АДРЕСА_1 , квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення кафе з банкетною залою, загальною площею 357,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначене майно є спільною сумісної власністю подружжя, тому ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину зазначеного майна.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2015 року позов задоволено. 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на: Ѕ частину земельної ділянки площею 0,019 га, що на території Хмельницької міської ради на АДРЕСА_1 ; Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; Ѕ частину приміщення кафе з банкетною залою, загальною площею 357,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .
Вирішено питання про судовий збір. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вказане у позові майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому визнав за позивачем право власності на Ѕ частину вказаного майна.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 21 березня 2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2015 року закрито.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 квітня 2016 року у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_4 , поданою його представником ОСОБА_5 , на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 21 березня 2017 року відмовлено.
Постановою Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 21 березня 2016 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 квітня 2016 року скасовано, справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 07 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що до участі в справі як третю особу не було залучено ОСОБА_4 як кредитора, однак це процесуальне порушення не призвело до невірного вирішення справи по суті. Заявником не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 позичав кошти у ОСОБА_4 саме в інтересах сім`ї і вони були використанні на її потреби. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми СК України; суд першої інстанції не встановив усього нажитого подружжям майна; станом на час розгляду справи є невиконане боргове зобов`язання на суму 100 000,00 дол. США, яке є предметом розгляду у суді, а наявність оскаржуваних рішень унеможливить виконання рішення про стягнення боргу; зобов`язання за договорами позики повинні бути враховані під час поділу майна подружжя.
У червні 2018 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_2 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 20 травня 1978 року (свідоцтво про укладення шлюбу серії від 18 лютого 1978 року НОМЕР_1 ).
Під час шлюбу сторонами було придбано: земельну ділянку площею 0,019 га, яка знаходиться на території Хмельницької міської ради на АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ІV-ХМ №012615 від 25 травня 1998 року; квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17 листопада 2011 року; кафе з банкетною залою загальною площею 357,1 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_2 від 17 листопада 2011 року. 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики накладено арешт на кафе з банкетною залою загальною площею 357,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 позику в сумі 1 242 000,00 грн та 3 441,00 грн судового збору, а всього - 1 245 441,00 грн.
12 листопада 2015 року старшим державним виконавцем Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Джубабою Д. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49324178.
30 серпня 2017 року начальником відділу Другого міського відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Джубабою Д. О. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав передачі державним виконавцем в порядку статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» 10 серпня 2017 року стягувачу ОСОБА_4 у рахунок погашення боргу майна на суму 102 445,00 грн; 16 серпня 2017 року та 30 серпня 2017 року стягувачу перераховано кошти від реалізації відповідно: Ѕ частини земельної ділянки в сумі 258 818,18 грн і Ѕ частини кафе з банкетною залою в сумі 884 177,82 грн.
У Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області не перебуває на розгляді справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 30 вересня 2011 року, що підтверджується ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2017 року (а. с. 165).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
За загальним правилом при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.
До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.
Разом із тим, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.
Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.
Для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносились особисті кошти кожного із подружжя у рахунок погашення кредитних зобов`язань.
Проте, встановивши недоведеність непогашених боргових зобов`язань подружжя перед ОСОБА_4 та відсутність нерозглянутих судових спорів щодо таких зобов`язань, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що права особи, яка подала апеляційну скаргу, не порушені та залишила рішення суду першої інстанції без змін.
Доводи касаційної скарги про те, що зобов`язання за договорами позики повинні бути враховані під час поділу майна подружжя є обґрунтованими, однак як встановлено судом апеляційної інстанції при повторному апеляційному розгляді, на час розгляду справи борг погашено, інша справа про стягнення боргу залишена без розгляду за заявою позивача, а тому відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 07 листопада 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           С. Ю. Мартєв
 
А. А. Калараш
 
Є. В. Петров