КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

     ____________________________________
Справа  № 755/10673/19
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/2701/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:             
                            судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                            суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року (суддя Виниченко Л.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на малолітню дитину, 
 
встановила:
 
у липні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, і з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000грн щомісячно і до її повноліття.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2013 року, який було розірвано рішенням  Дніпровського районного суду міста Києва 18 грудня 2018 року, мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з часу припинення шлюбних відносин проживає з нею та знаходиться на її утриманні.
Позивач стверджувала, що не досягла домовленості з відповідачем щодо витрат на утримання доньки, відповідач лише періодично надає кошти у розмірі 1 000грн, яких недостатньо для забезпечення необхідних потреб дитини, оскільки на одяг, взуття та предмети гігієни вона щомісячно витрачає не менше 2 500грн, також дитина ходить до дитячого садочка, відвідує платні гуртки з малювання та ліплення, курси з підготовки до школи. На розваги, іграшки, книжки вона витрачає щонайменше 1 500грн, також значна сума необхідна на харчування, медикаменти та вітаміни. Відповідач офіційно не працює, однак, як вбачається з його сторінок у соціальних мережах, у 2019 році відвідував Чехію, Болгарію та Польщу, має у власності автомобіль марки «Мітцубіші», захоплюється полюванням, що свідчить про його фінансову можливість забезпечувати дитину у більшому розмірі, ніж ним надається.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 800грн щомісячно, починаючи з 4 липня 2019р. і до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині позову відмовлено, допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та 

постановити рішення про часткове задоволення позову, визначивши аліменти у розмірі  50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідач посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, не врахування того, що в матеріалах справи відсутні докази щодо його можливості надавати допомогу у визначеному судом розмірі. 
Крім того, відповідач зазначає, що судом не враховано надання ним добровільно коштів на утримання дитини; що він є безробітним та проживає в сільській місцевості; має незадовільний стан здоров`я; позивачем не доведено розмір її витрат на дитину; надані фото з соцмереж не підтверджують його матеріальний стан; він утримує непрацездатну мати та не може поїхати на роботу до міста чи за кордон, тому вказані обставини позбавляють його можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом.  
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з26 червня  2013 року, мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 рокушлюб сторін розірвано. Після припинення шлюбних стосунків дитина сторін залишилася проживати з матір`ю.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен утримувати свою дитину, а визначаючи розмір аліментів врахував вік дитини, її потреби, розмір прожиткового мінімуму для дитини, а також те, що відповідач інших утриманців не має та є працездатною особою. 
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідач не заперечував, що дитина проживає разом з матір`ю, тому саме вона вибирає спосіб виплати аліментів.
Частиною 1 статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне 

становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України).
З наданих відповідачем суду першої інстанції копій квитанцій АТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що він перераховував позивачу різні суми коштів у період з січня 2018р. по липень 2019р., зокрема у січні 2018р. - 2 400грн, у лютому та березні 2018 року по 502грн 51коп., у травні 2018 року - 804грн 02коп., у червні, липні, серпні, вересні, жовтні 2018 року по 1005грн 03коп., у листопада 2018 року - 1356грн 78коп., у грудні 2018р. - 1507грн 54коп., у січні та березні 2019 року по 1005грн 03коп., у квітні 2019 року - 2006грн, у червні 2019 року - 502грн 51коп., у липні 2019р. - 3 015грн 08коп. (с.с.30-33).
Джерело походження вказаних коштів відповідачем не зазначено.
Крім того, з наданих суду позивачем фотографій вбачається, що відповідач має у власності автомобіль, здійснює поїздки за кордон, що спростовано відповідачем під час судового розгляду не було, а відтак відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України відповідач зобов`язаний був надати суду докази походження коштів, які він використовує на закордонні поїздки та обслуговування автомобіля.
Разом з цим, таких доказів відповідачем суду надано не було.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що надана відповідачем копія трудової книжки, у якій відсутні записи про працевлаштування з 28 серпня 2007 року, та довідка сільського голови Пилиповицької сільської ради від 13 серпня 2019 року про те, що відповідач на території сільської ради не працює, не відображає у повному об`ємі реальний його дохід, а відтак не враховується при визначенні розміру аліментів і не може бути належною підставою для зменшення розміру аліментів.
Також колегія суддів враховує, що відповідач є молодим чоловіком, працездатного віку, доказів неможливості працевлаштуватися за станом здоров`я або з інших поважних причин, або перебування на його утриманні інших непрацездатних осіб не надав, а відтак повинен працювати та забезпечувати належне утримання своїй дочці. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дочку у розмірі, визначеному судом.
Крім того, враховуючи матеріальне становище відповідача, суд частково задовольнив позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів утримання нею доньки, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки під час судового розгляду встановлено, що дитина проживає з матір`ю, доказів, що вона недоглянута, неналежно харчується, не отримує необхідної медичної допомоги та невиконання позивачем своїх обов`язків по утриманню та вихованню дитини не надано.
Також відповідачем не наведено розрахунку у підтвердження того, що стягнутий з нього судом розмір аліментів є значно завищеним, ніж потрібно на утримання дитини. 
Посилання відповідача на необхідність врахування його стану здоров`я при визначенні розміру аліментів, колегія суддів вважає безпідставними, так як з наявної в 

матеріалах справи копії виписки із медичної картки не вбачається, що за своїм станом здоров`я відповідач не може працювати, йому не встановлена інвалідність, він є працездатною особою, а тому повинен приймати заходи для можливості утримувати свою дочку на достатньому для дитини рівні.
Твердження відповідача, що він щомісячно надає матеріальну допомогу на дитину, а також купує їй одяг, взуття та коштовні подарунки, організовує відпочинок для дитини, належними доказами не підтверджені, крім перерахування коштів на картковий рахунок позивача.
Крім того, надані відповідачем докази свідчать, що матеріальна допомога ним надається не щомісячно, іноді у незначному розмірі, а відтак ці обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, а сплачені відповідачем кошти з липня 2019 року будуть враховані при виконанні рішення суду. 
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір щомісячних аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення інтересів дитини, а також відповідає матеріальній можливості відповідача надавати належну матеріальну допомогу на утримання дитини.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів
 
постановила:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                   І.М. Рейнарт 

Судді                                                                     Г.М. Кирилюк 

                                                                               Т.А. Семенюк