ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/2837/18                                        Головуючий суддя І інстанції Шрамко Л. Л.
Провадження № 22-ц/818/301/20                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про спадкове право

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2020 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.,
суддів колегії                                        Кіся П.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Кучер Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Шрамко Л.Л., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Харківської міської ради, треті особи: Служба у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Друга Харківська державна нотаріальна контора, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності,
В С Т А Н О В И В :
У червні 2018 року Позивач ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дочки – ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ХМР, в якому просила встановити факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 в період з 1980 року до 13.07.2009. Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадщини в порядку представлення на 1/4 частину квартиру загальною площею 64,5 кв. м., житловою 42,9 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , та однокімнатну ізольовану квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 22,4 кв.м., житловою – 12,7 кв.м., зареєстрованих за ОСОБА_5 .
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.01.1994. Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду. ОСОБА_5 – бабі ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом також належала суміжна квартира АДРЕСА_4 . ОСОБА_4 – діду ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу також належала квартира АДРЕСА_5 . Батьку ОСОБА_2 – ОСОБА_6 також належала квартира АДРЕСА_6 , яка була придбана за час шлюбу з позивачкою.
ОСОБА_5 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_4 , а ОСОБА_4 був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_5 , однак ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.09.1980, жили разом в кв. АДРЕСА_1 . 13.07.2009 саме в квартирі АДРЕСА_1 померла ОСОБА_5 , похорон був організований її чоловіком ОСОБА_4 .. Тобто, хоча ОСОБА_5 і була зареєстрована у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_4 , фактично вона мешкала разом з чоловіком ОСОБА_4 та сином ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1 , там знаходились її речі, за цю квартиру вона сплачувала комунальні послуги, в цю квартиру було проведено міський телефон, за цією адресою вона отримувала кореспонденцію.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_2 – ОСОБА_6 , позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини його дочкою, яка на той час була неповнолітньою, також з заявою до нотаріальної контори звернувся батько померлого – дід ОСОБА_8 .. Право на спадщину на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 позивачка не оформлювала. Зазначила, що оскільки дочка була неповнолітньою, вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер другий син ОСОБА_4 – ОСОБА_7 , після його смерті з заявою про прийняття спадщини звернувся його батько, який подав заяву, однак у передбаченому законом порядку спадщину не оформив.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер дід ОСОБА_2 – ОСОБА_4 Позивачкою, як законним представником спадкоємця ОСОБА_2 була подана заява про прийняття спадщини в порядку представлення після смерті діда, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право нас спадщину, оскільки спадкодавцем – дідом ОСОБА_4 не підтверджено прийняття спадщини після смерті дружини – ОСОБА_5 , у зв`язку з чим позивачка просила визнати факт сумісного проживання діда та баби та визнати право власності в порядку спадкування в порядку представлення на 1/4 частину квартири по АДРЕСА_2 та однокімнатну ізольовану квартиру по АДРЕСА_3 , зареєстровані за ОСОБА_5 .. Зазначила також, що в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_7 . Ухвалою суду визначено проводити розгляд справи в загальному порядку, однак, позивачка не була зазначена стороною у справі, тому не мала можливості пред`явити зустрічний позов.
Харківською міською радою 26 вересня 2018 року подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що позивачкою не надано вичерпних доказів щодо реєстрації та спільного сумісного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 останні 5 років, а факт реєстрації та сумісного проживання потребує документального підтвердження. Позивачкою не надано доказів перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з 2004 по 2009 рік. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30.06.2016 по справі №642/2618/16-ц, яке набрало законної сили, задоволено заяву Харківської міської ради та визнано відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_4 . Спадщина, визнана судом відумерлою, перейшла у власність територіальної громади м. Харкова.
Позивачем 11 жовтня 2018 року до суду подано уточнену позовну заяву, в якій позивачка просить встановити факт місце відкриття спадщини спадкодавця ОСОБА_5 – квартира АДРЕСА_1 . Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 в період з 1980 по 13.07.2009. Визначити долі у спільній власності: доля ОСОБА_4 – 1/4, ОСОБА_5 – 1/4, ОСОБА_6 – 1/4, ОСОБА_7 – 1/4. Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за правом представлення на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В подальшому у зв`язку з видачею ОСОБА_2 . 05.07.2019 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті діда ОСОБА_4 позивачка змінила вимоги та просила встановити факт місця відкриття спадщини спадкодавця ОСОБА_5 – квартира АДРЕСА_1 , встановити факт сумісного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 в період з 1980 р. по 13.07.2009, визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за правом представлення на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 .
Встановлено факт, що місцем відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , є квартира АДРЕСА_1 .
Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 в період з 1980 по 13 липня 2009 року.
Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_8 .
В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. 
Вказано, що судом першої інстанції не було враховано, що факт реєстрації та сумісного проживання потребує документального підтвердження.
Зазначено, що позивачем не надано вичерпних доказів щодо реєстрації та спільного сумісного проживання ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 останні 5 років. Рішення суду ґрунтується лише на показах свідків, копій квитанцій про сплату за комунальні послуги та копії поштового конверту, де лише зазначено, що адресатом є ОСОБА_5 
Вказала, що як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_9 , в той час, як ОСОБА_5 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_4 .
Послалась на те, що відомості про шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ґрунтуються лише на свідоцтві про шлюб від 1980 року, судом не досліджувалась інформація, чи перебували ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в іншому шлюбі, в період до 2009 року, зокрема витягу з Державного реєстру актів цивільного стану.
Зауважила, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30.06.2016 по справі № 642/2618/16-ц, яке набрало законної сили, задоволено заяву Харківської міської ради та визнано відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_4 після смерті ОСОБА_5 . Тобто, зазначеним судовим рішенням на законних підставах квартиру АДРЕСА_4 визнано відумерлою спадщиною в порядку ст. 1277 ЦК України, рішення набрало законної сили та не оскаржено. Таким чином, вказаним судовим рішенням преюдиціально визначено, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 є квартира АДРЕСА_4 .
ОСОБА_9 суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Обґрунтовуючи відзив зазначила, що на час розгляду спору судом першої інстанції вона була неповнолітньою, та 09.11.2019 їй виповнилось 18 років. Послалась на те, що, відмовляючи у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, нотаріус Другої ХДНК перевірив перебування ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у шлюбі за реєстром актів цивільного стану, докази чого є в матеріалах справи.
Вказала, що позовні вимоги стосуються майна, що було передане державою особам, які на момент приватизації були зареєстровані та проживали у спірній квартирі, що свідчить про те, що посилання у доводах скарги на те, що позивачем не було доведено факту придбання спірного майна бабусею та дідусем позивача за рахунок результатів спільної праці – є безпідставними.
Зауважила, що після досягненню нею повноліття вона подала апеляційну скаргу на рішення районного суду про визнання спадщини після ОСОБА_10 відумерлою.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення представника позивача – Тірон Л.В., перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Підстави для скасування судового рішення визначені у ст. 376 ЦПК України, за якоюпідставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Наведеній нормі цивільного процесуального права оскаржене рішення не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що Квартира АДРЕСА_1 Виконавчим комітетом Ленінської Ради народних депутатів м. Харкова видана ОСОБА_4 на підставі ордеру №316887 від 16.04.1980, який виданого на підставі рішення виконкому Ленінської Ради народних депутатів від 16.04.1980 №79/4
Згідно свідоцтва про право власності від 25.01.1994, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5 належить однокімнатна квартира АДРЕСА_4 .
За повідомленнями реєстратури КНП «Міська поліклініка №24» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивач – ОСОБА_1 , перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 05.06.1998 по 05.06.2007, що підтверджується свідоцтвами про одруження НОМЕР_1 від 05.06.1998 та про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 05.06.2007.
Позивачка є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьком – ОСОБА_6 .
Позивач з донькою ОСОБА_2 зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_10 .
Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 від 13.07.2009, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
За повідомленням Другої Харківської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 спадкова справа не заводилась. Свідоцтва про право на спадщину не видавались.
Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_4 , НОМЕР_4 та свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 від 06.09.1980 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на час смерті останньої перебували в зареєстрованому шлюбі.
ОСОБА_4 з 20.05.1994 по день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 . Знятий з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю.
Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_6 від 28.06.2011, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Позивач в інтересах доньки ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 - колишнього чоловіка та батька ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що до нотаріальної контори звернувся також і батько померлого ОСОБА_6 – ОСОБА_4 .
Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 06.12.2011 року Другою Харківською державною нотаріальною конторою зведено спадкову справу після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_7 від 16.09.2016, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в Спадковому реєстрі 01.02.2017 Другою Харківською державною нотаріальною конторою зведено спадкову справу.
Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_8 від 03.04.2017, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Позивачем, як законним представником спадкоємця ОСОБА_2 була подана заява про прийняття спадщини в порядку представлення після смерті діда ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та Другою Харківською державною нотаріальною конторою 28.07.2017 зведено спадкову справу, що підтверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.
Згідно відповіді Другої Харківської державної нотаріальної контори від 04.08.2017 №01-16/1211, наданої відповідачу ОСОБА_3 на його звернення щодо прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , він вважається таким, що не прийняв спадщину, оскільки заяв про прийняття спадщини, або про відмову від прийняття спадщини або про видачу свідоцтва про право на спадщину від спадкоємців не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. ОСОБА_3 рекомендовано звернутись до суду для визнання права власності на квартиру АДРЕСА_4 та 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .
З відповіді Другої Харківської державної нотаріальної контори від 26.05.2018 №02-14/894 на звернення ОСОБА_2 щодо прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_4 та 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 аркові після смерті дружини діда – ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка на момент відкриття спадщини проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_3 вбачається, що оскільки дід – ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5 постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_11 і з заявами про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини або про видачу свідоцтва про право на спадщину не звертався, він вважається таким, що спадщину після смерті дружини не прийняв. ОСОБА_2 рекомендовано звернутись до суду для визнання права власності на квартиру АДРЕСА_4 та 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 30.09.2016, яке набуло чинності 25.10.2016, квартиру АДРЕСА_4 , яка належала на праві власності ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 визнано відумерлою спадщиною. Квартиру передано у комунальну власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.
Згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 25.07.2019, виданого Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцями на майно померлого є його дочка ОСОБА_2 та батько ОСОБА_4 по 1/2 частині кожний. Спадщина складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_12 місць загального АДРЕСА_13 знаходиться АДРЕСА_14 . Свідоцтво про право на спадщину на 1/8 частину квартири видано ОСОБА_2 , 1/8 частина квартири залишилась відкритою за ОСОБА_4 .
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 25.07.2019, виданого Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкоємицєю на майно померлого, згідно зі ст. 1266ЦК України є його онука ОСОБА_2 , батько якої, ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 . Спадщина складається з 5/8 частин квартири АДРЕСА_12 місць АДРЕСА_14 . Вказана частина належала спадкодавцю таким чином: 1/4 частина – йому особисто; 1/4 частина належала сину спадкодавця – ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після смерті якого прийняв його батько ОСОБА_4 , але не оформив своїх спадкових прав; а 1/8 частина сину спадкодавця – ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після смерті якого прийняв його батько ОСОБА_4 , але не оформив своїх спадкових прав.
Згідно договору №02/02-0 від 01.02.2000, укладеного між ВАТ «Укртелеком» та ОСОБА_5 підприємство зв`язку забезпечило установку телефону за адресою: АДРЕСА_2 . Адресою ОСОБА_5 , яка зазначена місцем проживання споживача є адреса встановлення телефону: АДРЕСА_2 .
Згідно копії довідки про склад сім`ї від 22.05.1997, виданої ОСОБА_6 , останній мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , до складу сім`ї входять ОСОБА_4 – батько, ОСОБА_5 – мати, ОСОБА_7 – брат.
Згідно копії довідки від 09.06.2010 по АДРЕСА_3 відключено газовий прилад, шляхом перекриття крану та опломбування пластиковим відтиском, відтиск не порушено. В квартирі ніхто не мешкає.
Як вбачається з копії поштового конверту, ОСОБА_5 отримувала кореспонденцію за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач на підтвердження проживання ОСОБА_5 в кв. АДРЕСА_1 надала копії квитанцій про сплату за комунальні послуги за вказаною адресою за 2005-2006 роки, з травня по грудень 2007 року, 2008 рік та з січня по травень 2009 року.
Також, відповідно до копії договору про здійснення представницької діяльності з приватизаційними паперами, укладеного між ТДВ «ОЛБІ-ДОВІРА» та ОСОБА_5 19.07.1994, остання в якості реквізитів сторони договору щодо місця проживання та поштової адреси вказала: АДРЕСА_2 .
Також, згідно копій страхових полісів АТ СК «ПЕРСПЕКТИВА» адресою ОСОБА_4 , як страховика вказано: АДРЕСА_2 
З відповіді ХОБСМЕ від 28.11.2018 №02-06/2277, наданої на виконання ухвали суду від 07.11.2018, за даними реєстраційних журналів відділу судово-медичної експертизи трупів ХОБСМЕ за 2009 рік, 13.07.2009 у відділі на підставі направлення слідчого СВ Ленінського РВ ГУМВС України в Харківській області Новосьол В.В. за №1222 був зареєстрований труп ОСОБА_5 , 1956 р.н., який було знайдено за адресою: АДРЕСА_2 . Труп виданий на поховання 13.07.2019 чоловікові померлої – ОСОБА_4 .
З відповіді Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області від 30.05.2018, наданої представнику позивачки – ОСОБА_12 вбачається, що 01.04.2017 до оператора «102» надійшло повідомлення від сусіда ОСОБА_13 , який повідомив, що за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_14 не відповідає на телефонні дзвінки та не відчиняє двері. По прибуттю наряду були відкриті вхідні двері та виявлено ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_11 в непритомному стані, була викликана швидка допомога та госпіталізовано до 4 міської лікарні.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 вказав, що був сусідом ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , які мешкали разом із сином ОСОБА_16 по АДРЕСА_14 квартирі АДРЕСА_12 . АДРЕСА_15 син ОСОБА_17 мешкав окремо. Саме в квартиру АДРЕСА_12 його запрошували в гості. Знає, що ОСОБА_18 належала ще квартира АДРЕСА_16 , однак в ній ніхто не мешкав, в ній було відключено опалення, газ та вона використовувалась як комора для зберігання речей. ОСОБА_5 померла в квартирі № 4, туди було викликано швидку, з цієї квартири здійснювалось її поховання.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_5 та ОСОБА_14 були її сватами – позивачка, яка є її донькою вийшла заміж за ОСОБА_6 . Зі сватами вони познайомились в 1998 році напередодні весілля, другий день весілля святкували в квартирі АДРЕСА_1 . Родина ОСОБА_20 мешкала в квартирі АДРЕСА_1 , всі речі були там, спільні родинні свята відбувались в цій квартирі, їх онука – Дар`я після розлучення батьків до діда з бабою також приїжджала в квартиру АДРЕСА_12 . Знає АДРЕСА_17 що ОСОБА_21 належала квартира АДРЕСА_16 та вона в ній була зареєстрована, однак ніколи не мешкала. Вважалось, що реєстрація має бути за тією адресою, на яку маєш право власності. ОСОБА_5 родиною мешкали тільки в четвертій квартирі. ОСОБА_5 померла в 2009 році в квартирі АДРЕСА_1 , з цієї квартири здійснювалось поховання та в цій квартирі були поминки. Після смерті дружини ОСОБА_4 залишився мешкати в тій же квартирі та мешкав до часу смерті в 2017 році.
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_21 та ОСОБА_14 були його сватами. Позивачка є його донькою, вийшла заміж за ОСОБА_6 у них народилась донька – ОСОБА_23 . Зі сватами познайомився в 1998 році. Родина Курпас мешкала в квартирі АДРЕСА_1 , всі їх речі були там, онука після розлучення батьків до діда з бабою ОСОБА_20 приїжджала в квартиру АДРЕСА_12 , там гостювала. Свати мешкали однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 , в інших квартирах та нарізно ніколи не жили. Він часто бував в гостях у сватів. ОСОБА_5 померла в 2009 році в квартирі АДРЕСА_1 , з неї здійснювалось поховання ОСОБА_24 та в цій квартирі були її поминки. Після смерті дружини ОСОБА_25 залишився мешкати в тій же квартирі та мешкав до часу смерті в 2017 році.
Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_19 та ОСОБА_22 в судовому засіданні також зазначили, що в 2010 році підписували акт, який посвідчував факт спільного проживання ОСОБА_21 та ОСОБА_13 в квартирі АДРЕСА_1 .
Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту спільного проживання подружжя ОСОБА_14 і ОСОБА_21 в квартирі АДРЕСА_1 в період з 1980 року по 13 липня 2009 року, тобто з часу укладення шлюбу до смерті ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Суд вважав, що оскільки належними та допустимими доказами беззаперечно встановлено, що після смерті ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 єдиною спадкоємицєю, згідно зі ст.1266 ЦК України є його онука ОСОБА_2 , батько якої, ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , суд вважав, що за нею слід визнати право власності в порядку спадкування за законом за правом представлення замість батька після смерті ОСОБА_21 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_8 .
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У даному випадку предметом доведення по справі є наявність у ОСОБА_2 права на спадкування за ОСОБА_5 .
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 вказаної статі право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
З матеріалів справи вбачається, що батьками  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що підтверджено копією Свідоцтва про народження (т. 1 а. с. 22).
Проте, поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що згідно копії Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_9 батьками ОСОБА_6 записані ОСОБА_14 та ОСОБА_21 (т. 1 а. с. 30).
За відсутності у справі інших документів з цього приводу колегія суддів вважає, що в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не довів належним, допустимими, достовірними і достатніми доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, що ОСОБА_21 була матір`ю ОСОБА_6 , тобто, рідною бабкою ОСОБА_2 .
За таких обставин недоведеним є право ОСОБА_2 на спадкування в порядку представлення після смерті ОСОБА_21 .
Враховуючи, що не доведеним є право спадкування, то вимоги щодо встановлення фактів місця відкриття спадщини та спільного проживання не мають юридичного значення для ОСОБА_2 у цій справі.
У даному випадку колегія суддів вважає за доцільне на підставі ч. 4 ст. 367 ЦПК України вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції було допущене неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом були порушені норми матеріального і процесуального права, встановлені судом обставини не відповідають дійсним обставинам справи, колегія суддів на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржене рішення та відмовляє у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Харківської міської ради – задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2019 року – скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 29 січня 2020 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        П.В. Кісь.

                                                                       О.М. Хорошевський.