ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4821/19                                                                      

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 січня 2020 року                                                                                                 м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.
За участю секретаря: Гайворонського В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року, суддя Вєкуа Н.Г., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, скасування наказу та поновлення на посаді,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністра оборони України № 32КП від 21.02.2019 року "Про результати службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності";
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністра оборони України №105 від 01.03.2019 року в частині параграфу 5, пункту 19 щодо звільнення полковника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з військової служби у запас через службову невідповідність;
- поновити полковника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді начальника відділу технічного нагляду за будівництвом Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивача було неправомірно звільнено з військової служби за службовою невідповідністю, оскільки відповідачем не було прийнято рішення по двом рапортам позивача від 04.10.2018 року та від 14.01.2019 року про звільнення останнього зі служби відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, за пунктом “к” (які проходять службу за контрактом дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу  під час особливого періоду).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України за контрактом від 19.08.2011 року, який набрав чинності з 20.10.2011 року.
Наказом Міністерства оборони України №255 від 18.10.2016 року дію вказаного контракту було продовжено до видання Указу Президента України “По демобілізацію” та часу необхідного для прийняття рішення щодо укладення контракту або звільнення з військової служби у запас.
Відповідно до Наказу Міністра оборони України №66 від 19.05.2017 року позивача призначено на посаду начальника відділу технічного нагляду за будівництвом Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил.
04.10.2018 року позивачем було подано рапорт про звільнення його з військової служби у запас відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, за пунктом “к” (які проходять службу за контрактом дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду).
14.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України із заявою, в якій просив задовольнити його рапорт від 04.10.2018 року та надати йому роз`яснення щодо порушення вимог Указу Президента України “Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України” та порушення його конституційній прав громадянина України.
Наказом Міністерства оборони України від 07.12.2018 року №616 з метою уточнення причин та умов які сприяли неналежному виконанню службових обов`язків начальником відділу технічного нагляду Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України полковником ОСОБА_1 та іншими посадовими (службовими) особами Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України під час здійснення технічного нагляду за будівництвом об`єкта “Будівництво табірного містечка для розміщення бригади у польовому таборі 235 Міжвидового центру підготовки підрозділів с. Ульянівка (с. Михайлівка) “Миколаївської області” та під час прийому обсягу виконаних будівельних робіт, що призвело (створило загрозу) до настання тяжких наслідків у вигляді матеріальної шкоди (збитків) державі на суму понад 71   407   990, 00 грн через безпідставне завищення обсягів фактично виконаних робіт було призначено службове розслідування, строки якого було продовжено Наказом від 03.01.2019 року №2.
Наказом Міністерства оборони України від 21.02.2019 року №32КП було затверджено результати розслідування, згідно з якими встановлено: 
- завищення вартості виконаних робіт в актах приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), яке виникло в результаті порушення пункту 6.4 “Припил визначення вартості будівництва'' ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 прийнятих наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05 липня 2014 року № 293;
- наявність в актах приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2н) об`ємів та видів робіт які фактично не виконані;
- наявність фактів подвійною прийняття об`ємів виконаних робіт;
- невідповідність окремих виконаних робіт з проектною документацією; 
- невідповідність застосування окремих норм в актах приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) нормативам договірної ціни та проектно-кошторисній документації;
- відсутність частини необхідної виконавчої документації (акти на приховані роботи, виконавчі схеми, акти випробування устаткування, інженерних систем, мереж та обладнання);
- часткову наявність документації щодо випробувань та лабораторного контролю матеріалів та конструкцій.
Таким чином, Наказом від 21.02.2019 року №32КП встановлено, що система внутрішнього контролю в Головному квартирно-експлуатаційному управлінні Збройних Сил України не забезпечує належне здійснення технічного нагляду за будівництвом, а також гарантії економного та ефективного витрачання бюджетних коштів під час виконання функцій замовника за договорами будівництва та потребує невідкладного удосконалення.
Причинами та умовами, що сприяли таким висновкам, зазначено, зокрема, неналежне виконання своїх службових обов`язків начальником відділу технічного нагляду за будівництвом Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України полковником ОСОБА_1 , який не здійснив технічний нагляд за дотриманням вимог державних будівельних норм, неналежно перевіряв відповідність обсягів та якість виконаних будівельно-монтажних робіт проєктно-кошторисній документації та проєктним рішенням.
Пунктом 1 вказаного наказу за неналежне виконання службових обов`язків, визначених Положенням про відділ технічного нагляду за будівництвом Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, затвердженого наказом начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 31 січня 2018 року №35 "Про затвердження Положень про управління, окремі відділи та службу Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України", порушення вимог-статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині сумлінного та чесного виконання військового обов`язку, службових обов`язків, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, за недотримання вимог державних будівельних норм, держстандартів та нормативних актів під час здійснення технічного нагляду за будівництвом, за неналежну організацію функціонування системи внутрішнього контролю та управління ризиками начальника відділу технічного нагляду за будівництвом Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України полковника ОСОБА_1 наказано звільнити з військової служби за службовою невідповідністю. 
Начальником головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України О. Галушко 26.02.2019 року було проведено бесіду з полковником ОСОБА_1 з приводу звільнення.
Наказом Міністерства оборони України від 01.03.2019 року №105 (по особовому складу) полковника ОСОБА_1 , начальника відділу технічного нагляду за будівництвом Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” було звільнено з військової служби у запас за підпунктом “д” (через службову невідповідність).
Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи протиправним наказ Міністерства оборони України про результати службового розслідування та притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а також наказ про звільнення зі служби через службову невідповідність, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з частиною 2 статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється, у тому числі громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Частиною 2 статті 2 Закону № 2232-XII громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються Законом № 2232-XII та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби, затверджений Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року.
Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно статті 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець, зокрема, зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Статтею 59 Статуту внутрішньої служби, крім іншого, встановлено, що командир (начальник) зобов`язаний знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; постійно вдосконалювати особисту підготовку; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові).
Статтями 26 та 27 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
За приписами преамбули Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 551-ХIV (далі – Дисциплінарний статут), цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до частини 3 статті 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Приписами статті 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження в посаді; пониження військового звання на один ступінь; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; позбавлення військового звання.
Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Пунктом 1 Розділу І «Загальні положення» Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 року № 608 (далі – Порядок № 608) цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів).
За змістом пункту 1 Розділу ІІ «Підстави призначення та предмет службового розслідування» Порядку № 608 визначено, що службове розслідування може призначатися у разі:
- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;
- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;
- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;
- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;
- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; 
- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;
- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;
- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;
- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;
- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;
- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Згідно пункту 2 Розділу ІІ «Підстави призначення та предмет службового розслідування» Порядку № 608 службове розслідування не призначається, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
Порядок подання рапортів та зобов`язання командирів чітко визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Відповідно до статті 119 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усі пропозиції, заяви чи скарги розглядаються  і вирішуються у строк не більше одного місяця з часу їх отримання, а ті, що не потребують додаткового вивчення й перевірки, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів з часу їх надходження. Якщо у місячний строк вирішити порушені у зверненні питання неможливо, командир встановлює новий строк, про що сповіщається військовослужбовець, який подав звернення. При цьому загальний строк розгляду пропозиції, заяви чи скарги не може перевищувати сорока п`яти днів.
Судом встановлено, що 04.10.2018 року позивачем було подано рапорт про звільнення його з військової служби у запас відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, за пунктом “к” (які проходять службу за контрактом дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду).
Проте, Наказом Міністерства оборони України від 01.03.2019 року №105 (по особовому складу) полковника ОСОБА_1 , начальника відділу технічного нагляду за будівництвом Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок  і військову службу” було звільнено з військової служби у запас за підпунктом “д” (через службову невідповідність).
На момент виникнення спірних правовідносин, питання щодо строків розгляду рапорту позивача регулювалось статтею 119 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Посилання позивача та його представника на Закон України «Про звернення громадян» у даних правовідносинах є безпідставним, оскільки даний закон не регулює правовідносини щодо вирішення питання звільнення військовослужбовця зі служби в ЗС України.
04.10.2018 року позивачем було подано рапорт про звільнення на якому міститься резолюція від 09.10.2018 “підготувати відповідні документи” та підпис уповноваженої особи.
У подальшому Міністерством оборони України було проведено службове розслідування та звільнено позивача у зв`язку зі службовою невідповідністю.
Як вбачається з Акту службового розслідування, підставою для його проведення стало рішення Міністра Оборони України за результатом розгляду доповіді заступника Міністра оборони України від 15.08.2018 року №13893/з щодо виявлення суттєвих недоліків комісією Головного КЕУ по здійсненню технічного нагляду за будівництвом Об`єкта, шо призвело до неправомірного приймання виконаних будівельних робіт.
У зв`язку з виявлений недоліками Департаменту внутрішнього аудиту Міноборони було доручено провести позаплановий аудит приймання виконаних робіт за договором від 28.12.2016 №303/3/12/344-16, укладеного з ТОВ “РІСТ”.
Аудит було розпочато та проведено в межах строків розгляду рапорту позивача про звільнення від 04.10.2019 року.
Згідно з висновками аудиту встановлено факт завищення вартості виконаних будівельних робіт на загальну суму 71   407   990,03 грн та створено ризик втрати витрачених на зазначені в акті цілі коштів в сумі 5   171   774, 24 грн що спричинено необхідністю у подальшому додаткового фінансування на виправлення (перероблення) збудованих з порушенням нормативів автодоріг.
За результатами розгляду доповіді Департаменту аудиту від 02.11.2018 року №234/4908 про проведення аудиту Міністерством оборони України було надано доручення організувати роботу щодо усунення виявлених порушень та недопущення їх у подальші роботі та притягнути до відповідальності винних осіб відповідно до вимог чинного законодавства.
Наказом від 07.12.2018 року №616 з метою уточнення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню службових обов`язків начальником відділу технічного нагляду Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України полковником ОСОБА_1 було призначено службове розслідування, за наслідками якого встановлено, що, зокрема, позивач не здійснив технічного нагляду із дотриманням вимог державних будівельних норм, неналежно перевіряв відповідність обсягів та якість виконаних будівельно-монтажних робіт проектно-кошторисній документації та проектним рішенням, що потягнуло негативні наслідки.
Отже, підставою для проведення службоваого розслідування стали як  висновки аудиту, так і наявні документи щодо порушень комісією Головного КЕУ по здійсненню технічного нагляду за будівництвом.
Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, без встановлення певних обставин за результатами аудиту, який був розпочатий в межах строків розгляду рапорту позивача, та проведення службового розслідування було неможливим, до того ж на заяві відповідача міститься резолюція “підготувати відповідні документи”, що загалом і відбувалось під час проведення аудиту та проведення службового розслідування.
Тому доводи позивача щодо нерозгляду його рапорту про звільнення з військової служби не відповідають дійсності, оскільки відповідачем були проведені відповідні дії, у т.ч. проведені  аудиторська перевірка та службове розслідування, які потребували певного часу. 
З позовної заяви вбачається, що наказ №32КП від 21.02.2019 року про результати службового розслідування оскаржується позивачем з тих підстав, що на момент його оголошення не було прийнято рішення щодо рапорту позивача про звільнення з військової служби, а тому неможливо дійти висновку чи було задоволено його клопотання та прийнято рішення по суті рапорту, а відтак і неможливо видавати накази про його звільнення з інших причин.
Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.
Відповідно до абзацу 2 статті 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, командувач Національної гвардії України користується дисциплінарною владою у повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.
Отже, приймаючи наказ про звільнення позивача з  військової служби відповідач діяв у межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений законом.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Відповідно до абзацу 1 та пункту є) статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю. Таким чином Міністр оборони України застосував до підлеглого такий вид дисциплінарного стягнення, який передбачено законодавством.
Відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Виходячи з вищевикладених норм чинного  законодавства, колегія суддів вважає, що відповідачем було дотримано порядок накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби та проведено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню службових обов`язків, які призвели до настання тяжких наслідків у вигляді матеріальної шкоди державі.
Суд також враховує, що після подання рапорту про звільнення, видання наказу про проведення службової перевірки, позивач з 08.11.2018 року по 26.12.2018 року перебував у відпустці; з 26.12.2018 року по 14.01.2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні. Як пояснив представник відповідача відсутність позивача на військовій службі у зазначені періоди унеможливлювало вирішення питання своєчасного закінчення проведення службової перевірки.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що на позивача наказами №97 від 22.03.2017 року та №59 від 08.05.2018 року начальника Головного КЕУ було покладено обов`язок здійснення технічного нагляду за ходом проведення  у військовій частині робіт з будівництва  об`єкту на відповідний рік, що позивач підтвердив в судовому засіданні.
Позивач відповідно до п.7 Положення про відділ технічного нагляду за будівництвом Головного КЕУ відповідав за здійснення технічного нагляду особовим складом  відділу  за дотримання вимог державних будівельних норм, стандартів та нормативних актів на військовому об`єкті будівництва; перевірку наявності документів, які підтверджують якісні характеристики конструкцій, матеріалів, обладнання, відповідність виконаних будівельно-монтажних робіт, конструкцій, виробів проектним рішенням, відповідність обсягів та якості виконаних будівельно-монтажних робіт проектно-кошторисній документації, проведення огляду та оцінки результатів виконаних робіт, тощо та несе персональну відповідальність за здайснення технічного нагляду у т.ч. і щодо прийняття  фактично виконаних робіт.
За результатами проведеної службової перевірки було встановлено невідповідність  виконаних будівельних робіт підрядником,  тоді як відповідні акти КБ-2в позивачем були підписані. Зазначену обставину позивач в ході апеляційного розгляду справи не заперечував та пояснив наявність таких порушень  вимогою вищестоящого керівництва. 
Разом з тим, позивач не подавав у встановленому законом порядку до вищестощого керівництва рапортів щодо порушення строків здійснення будівництва підрядником, невиконання підрядником певних обсягів робіт за умовами договору, не повідомляв про наявність інших порушень під час будівництва, фактично погодившись з такими порушеннями та підписавши відповідні акти виконаних робі, що також не заперечував в ході апеляційного розгляду справи.
Колегія суддів вважає, що відповідачем було чітко встановлено конкретні неправомірні дії позивача, які є порушеннями, зазначено норми законодавства та керівні документи, які були порушені позивачем.
Застосований до позивача вид дисциплінарного стягнення прийнято з урахуванням особи  військовослужбовця, ступіню його вини, а також форми вини.
Так, ст. 45 Дисциплінарного Сатуту ЗС України визначає форми вчинення дисциплінарного правопорушення, а саме: невиконання службових обов`язків, неналежне виконання службових обов`язків, порушення військової дисципліни, порушення громадського порядку.
При вирішенні  питання притягнення позивача до дисципрінарної відповідальності відповідач відповідно до вимог ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗС України врахував, що  позивач неналежним чином виконував покладені на нього службові обов`язки, а також порушив військову дисципліну.
Щодо обрання виду дисциплінарного стягнення, то в даному випадку застосований до позивача вид дисциплінарного стягнення не був найсуворішим, оскільки на час видання наказу найсуворішим був такий вид стягнення як позбавлення військового звання.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби наказом від 21.02.2019 року №32КП та подальше звільнення його зі служби наказом від 01.03.2019 року №103 є правомірним та вчинене відповідачем в порядку у спосіб та в межах повноважень, встановлених чинним законодавством.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада  2019 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 22 січня 2020 року.