ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/23447/19	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/59/20 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 304020000   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Ткач О. І., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
  Гулько С.І. та представників сторін 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2019 року та 21 жовтня 2019 року (постановлені суддею Ромазаном В.В., повний текст яких складено 03 жовтня 2019 року та 21 жовтня 2019 року) у цивільній справі № 607/23447/19 за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову та заявою ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:
       01 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на зареєстроване за ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме на:
-кафетерій-колибу (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 168021261252), загальною площею 298,4 кв.м, що розташована в АДРЕСА_1 ;
-заклад дозвілля (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 111051261101), загальною площею 141,1 кв.м, що розташований в АДРЕСА_2 ;
-заклад дозвілля (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 198412561252), загальною площею 1248,5 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , 
       та накладення арешту на зареєстроване за ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238240561101), загальною площею 61,9 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_3 .
       В обґрунтування даної заяви вказує на те, що вона має намір звернутися в Тернопільський міськрайонний суд із позовом до ОСОБА_1 , предметом якого буде визнання недійсним договорів дарування за якими ОСОБА_3 набув право власності на вищевказане майно.
       Крім того, нею ставиться питання про визнання права власності на вказані об`єкти в порядку спадкування після смерті батька.
       Свої вимоги буде обґрунтовувати тим, що вона є донькою дарувальника ОСОБА_4 та рідною сестрою ОСОБА_3 . 
       Зазначає, що ОСОБА_4 був проти будь-якого відчуження належного йому майна за свого життя і в момент укладення договорів мав психічні та поведінкові розлади, а тому не усвідомлював своїх дій.
       Необхідність накладення саме такого заходу забезпечення позову обґрунтовується тим, що після смерті ОСОБА_3 спірне майно може перейти у порядку спадкування до ОСОБА_1 чи до ОСОБА_5 , які у свою чергу зможуть розпорядитися ним на власний розсуд, у тому числі відчужити на користь третіх осіб. На даний час стало відомо заявнику, що вищевказане спірне нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 . Крім цього, за померлим ОСОБА_3 залишається зареєстроване нежитлове приміщення по АДРЕСА_3 , на яке у порядку спадкування може бути видане нотаріусом свідоцтво про право на спадщину його спадкоємцям. 
       Заявниця зазначає, що у разі задоволення її позову, майно яке за спірними правочинами набув ОСОБА_3 втратить статус спадкового майна, право власності на таке повинно бути визнано за нею, як спадкоємцем першої черги після смерті її батька ОСОБА_4 ..
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.
       Заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майно, а саме:
-кафетерію-колиби (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 168021261252), загальною площею 298,4 кв.м, що розташована в АДРЕСА_1 ;
-закладу дозвілля (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 111051261101), загальною площею 141,1 кв.м, що розташований в АДРЕСА_2 ;
-закладу дозвілля (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 198412561252), загальною площею 1248,5 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , 
       Заборонено приватному нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. вчиняти дії, пов`язані із видачею свідоцтва на право власності у порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3 , на нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238240561101), загальною площею 61,9 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_3 .
        ОСОБА_1 10.10.2019 року звернулася до суду із заявою про зустрічне забезпечення позову у якій зазначила, що приймаючи спірну ухвалу про забезпечення позову суд не вирішив питання щодо зустрічного забезпечення.         Зазначила, що орієнтовна ринкова вартість майна, що якого судом забезпечено позов, становить 10000000 гривень. Внаслідок забезпечення позову ОСОБА_1 позбавлена можливості відчужити відповідне майно за наявною ринковою ціною. Зміна курсу національної валюти до вільно конвертованих валют в період розгляду справи, а також негативні тенденції в економіці України можуть істотним чином вплинути на ринкову вартість вказаного майна в сторону зниження його вартості, що завдасть істотної матеріальної шкоди правам та інтересам ОСОБА_1 . З огляду на наведені обставини, ОСОБА_1 вважає, що зустрічне забезпечення позову повинно становити не менше 1000000 гривень.
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування зустрічного забезпечення позову відмовлено.
       Не погодившись з ухвалами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2019 року та 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить їх скасувати та повернути заяву про забезпечення позову заявнику.
       Зазначає, що внаслідок заборони відчуження майна існує висока ступінь ймовірності що за час розгляду справи вартість майна може змінитись внаслідок впливу економічних факторів. Вважає загальновідомою обставиною зменшення курсу національної валюти по відношенню до іноземної валюти, нестабільність стану економіки в Україні та продовження війни з РФ, що неминуче вплине на зменшення попиту на нерухомість.
       Вказує, що судом не враховано доводи відповідача у справі щодо наявності підстав для зустрічного забезпечення, оскільки внаслідок тривалого розгляду справи відповідачу можуть бути завдані збитки.
       Вважає, що у суду не було причин відмовляти в зустрічному забезпеченні лише з тих підстав, що судом не здобуто доказів, з якими закон пов`язує обов`язковість зустрічного забезпечення.
       Посилаючись на те, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам статті 151 ЦПК України , зокрема не містить ціни позову, про забезпечення якого просить заявник та пропозиції щодо зустрічного забезпечення просить згідно з частиною 9 статті 153 цього Кодексу повернути її заявнику.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та зазначив, що в заяві про застосування зустрічного забезпечення позову апелянт вказує про свої наміри відчужити спірне майно, що підтверджує обгрунтованість їх припущень про відчуження майна на користь третіх осіб та відповідно про ускладнення відновлення порушення її прав на спірне майно.
       Апелянт не обгрунтував підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України та не надав доказів можливих матеріальних збитків, які понесе сторона при застосуванні забезпечення позову.
       В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіслався на обставини викладені в ній та додатково пояснив, що 20.11.2015 року ОСОБА_2 звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак своїх спадкових прав не оформила і за нею у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване будь-яке майно.
        ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної скарги не визнала та пояснила, що вона з чоловіком є власниками двоповерхового житлового будинку в АДРЕСА_4 , вона зареєстрована в ньому, а її батько ОСОБА_4 був власником та проживав по сусідству у приватному будинку по по АДРЕСА_5 . Після смерті батька вона у шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак спадкових прав не оформляла так як є інвалідом першої групи і на той час була лежачою. Їй не було відомо, що батько до смерті подарував нежитлові приміщення братові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дочка ОСОБА_3 , від його першого шлюбу, оформила спадкові права на це майно і має намір його відчужити.
       Представник ОСОБА_2 додатково пояснив, що у заяві про забезпечення позову зазначено, що спір має немайновий характер, тому ціна позову не зазначена, оскільки позивач у разі визнання договорів дарування недійсними зможе у нотаріальній конторі оформити спадкові права. Також вказав, що в заяві про забезпечення позову викладено відношення позивачки з приводу пропозицій щодо зустрічного забезпечення, тому заява відповідає вимогам статті 151 ЦПК України.
       Заслухавши пояснення, перевіривши законність і обґрунтованість ухвал суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
       З матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Тернопільського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними, а саме договорів дарування укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 9 та 11 грудня 2013 року, за якими до ОСОБА_3 перейшло право власності на наступне майно:
-кафетерій-колибу (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 168021261252), загальною площею 298,4 кв.м, що розташована в АДРЕСА_1 ;
-заклад дозвілля (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 111051261101), загальною площею 141,1 кв.м, що розташований в АДРЕСА_2 ;
-заклад дозвілля (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 198412561252), загальною площею 1248,5 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , 
- нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238240561101), загальною площею 61,9 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_3 .
        ОСОБА_4 був власником нежитлових приміщень, які згідно оскаржених позивачкою договорів дарування подарував сину ОСОБА_3 
        ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер і 20.11.2015 року ОСОБА_2 як спадкоємець за законом (дочка) звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак не оформила спадкових прав на майно.
        ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , після смерті якого його дочка, яка є відповідачем у справі зареєструвала право власності на три нежитлових приміщення.
       Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позову в майбутньому , оскільки існує спір про право власності і відповідач може відчужити спірне майно. 
       Відмову у застосування зустрічного забезпечення суд обґрунтовував відсутністю підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, посилаючись на те, що ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання, є інвалідом першої групи і відсутні докази, які б визначали можливу суму заподіяних збитків внаслідок неможливості відчуження його відповідачем у даний час, зниження його вартості в майбутньому. 
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Встановлено, що предметом позову у цій справі є визнання недійсними договорів дарування нежитлових приміщень.
       Звертаючись із заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 зазначала, що до укладення у грудні 2013 року спірних договорів дарування нежитлових приміщень на користь брата ОСОБА_3 вони належали її батьку, після смерті якого (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) вона прийняла спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її брат, після смерті якого їй стало відомо про оскаржувані договори дарування та про те, що дочка брата ОСОБА_1 зареєструвала за собою право власності на них в порядку спадкування та має намір їх відчужити. Посилаючись на викладене просила застосувати заходи забезпечення позову.
       Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
       Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.
       Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
       Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
       Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
       При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
       Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
       Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
       При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
       Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції перевірив доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який вона просила застосувати, змісту позовних вимог та дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірних нежитлових приміщень може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог. 
       Щодо зустрічного забезпечення позову колегія погоджується з висновками суду.
       В заяві про зустрічне забезпечення позову ОСОБА_1 зазначала, що вона позбавлена можливості відчужити спірне майно за наявною сьогодні ринковою ціною, а зміна курсу національної валюти до вільно конвертованих валют та негативні тенденції в економіці впливають на ринкову вартість майна в сторону зменшення його вартості.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на вищевказане зазначала, що вказані обставини є загальновідомими та відповідно до частини 3 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
       Відповідно до ч.ч 1,3,6 ст 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). 
       Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:
       1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або
       2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
       Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. 
       Заперечуючи проти заяви про забезпечення позову, відповідач посилалась на те, що у позивачки не має майна, для відшкодування збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову , у випадку відмови у позові.
       Але ця обставина не є безумовною підставою для застосуванні зустрічного забезпечення позову, оскільки позивач має зареєстроване місце проживання в Україні АДРЕСА_4 та отримує пенсію по інвалідності (інвалід 1 групи).
       За таких обставин та приписів процесуального закону застосування зустрічного забезпечення у цій справі не є обов`язковим.
       Такий правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 21.08.2020 року у справі №361/1889/19-ц.
       З пояснень ОСОБА_2 та представника відповідачки вбачається, що спадкуванню після смерті ОСОБА_4 підлягає і житловий будинок по АДРЕСА_5 , в якому проживав покійний до смерті. Таким чином ОСОБА_2 претендує на частину спадкового майна після смерті ОСОБА_4 ..
       Крім цього, як пояснила ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, що вона проживає в побудованому нею у шлюбі приватному двоповерховому будинку в АДРЕСА_4 право власності на який вона не зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
       Доводи апеляційної скарги про те, що негативні тенденції в економіці вплинуть на вартість спірного майна, яке ОСОБА_1 має намір відчужити є загальновідомими обставинами і в силу положень частини 3 статті 82 ЦПК України не потребують доказування, судом оцінюються критично. 
       Загальновідомими фактами визнаються факти, які не викликають сумніви в їх достовірності, причому їх очевидність має стосуватися кожної людини, а не певного обмеженого кола осіб.
       Враховуючи, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлювальної шкоди відповідачці і відсутні обставини, визначені частиною третьою статті 154 ЦПК України для застосування зустрічного забезпечення, висновок суду про відсутність підстав для застосування такого забезпечення є правильними. 
       Доводи апеляційної скарги про відсутність в заяві пропозицій щодо зустрічного забезпечення та ціни позову не можуть бути підставою для скасування оскарженого судового рішення, оскільки в заяві про забезпечення позову заявник висловила свою думку про ціну позову та позицію щодо зустрічного забезпечення позову.
       Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду.
       Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2019 року та 21 жовтня 2019 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       Повний текст постанови складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Гірський Б.О.

                                                                               Ткач О.І.