ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року 

м. Харків

справа № 638/9849/18

провадження № 22-ц/818/883/20

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,
суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,
за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2019 року, ухвалене суддею Ференчук О.В., - 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов мотивований тим, що 03 жовтня 2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно умов якого останній отримав у боргу 10000дол. США, строком на вісім місяців. Разом з тим, на час звернення з позовом до суду відповідачем зазначена сума коштів не повернута.

В зв`язку з цим просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 10000дол. США, що в гривневому еквіваленті на день подання позову складає 262 500грн., а також відсотки від суми позики в розмірі 637 875грн., а всього 900 375грн.

Представник позивач в судовому засіданні суду першої інстанції заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, справа розглянута у його відсутності.

Заочним рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 – задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 250 900грн, щодо сплати заборгованості за борговою розпискою в розмірі 10000дол. США згідно курсу НБУ станом на 12 серпня 2019 року, та відсотки в розмірі 637 875грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 8887,75грн.

Ухвалою цього ж суду заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення – залишеного без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки як вбачається з матеріалів справи строк дії договору позики закінчується 03 червня 2014 року. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом лише у липні 2018 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Оскільки він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, він не мав можливості скористатися своїм правом передбаченим ст.267 ЦК України та подати заяву до суду про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

Разом з тим, погодитися з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

За статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 03 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно умов якого останній отримав у борг грошові кошти в розмірі 10000дол. США зі сплатою 5% комісійних від загальної суми позики, строком на вісім місяців, що підтверджується розпискою.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно вимог ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти у встановлений договором строк не повернув.

Згідно наданого розрахунку позивача, останній просить стягнути з відповідача на його користь загальну суму 900 375грн. яка складається з: 10 000дол. США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ на час подання позовної заяви 10 липня 2018 року (26,25грн. за один долар США) становить 262 500грн. – сума основного боргу, 637 875грн. – відсотки за користування позикою.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить застосувати до даних правовідносин позовну давність.

Позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»).

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року та № 61-1252св17 від 7 лютого 2018 року).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

Застосування строків позовної давності на стадії апеляційного провадження можливе лише у тому випадку, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. 

Такі висновки узгоджені у постанові Великої Палати від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14 (провадження 14-59цс18).

Оскільки у справі було ухвалено заочне рішення, а матеріали справи не містять даних про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, тому заява  ОСОБА_2 про застосування позовної давності правомірно заявлена на стадії апеляційного розгляду та підлягає розгляду апеляційним судом.

Згідно вимог ст.251, 252 ЦПК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вбачається із наданої позивачем розписки, остання укладена 03 жовтня 2013 року, позику надано строком на вісім місяців.

Таким чином, строк виконання зобов`язань за договором позики настав 03 червня 2014 року.

Отже, право на звернення до суду у позивача виникло 04 червня 2014 року – після порушення строку виконання зобов`язань.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом лише у липні 2018 року, тобто більш ніж через 4 роки після порушення строку виконання зобов`язань.

В позовній заяві ОСОБА_1 не ставились вимоги про поновлення строку позовної давності та не зазначалось причин поважності пропуску цього строку.

Будь-яких доказів того, що відповідачем повертались гроші, позивачем не надано. Посилання на пояснення свідків щодо повернення грошей колегією суддів не приймаються, оскільки це не є належними доказами. 

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, колегія суддів виходить з того, що позивачем пропущено загальний - трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, що є підставою для відмови в позові з цих підстав.

За таких обставин рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову ОСОБА_1 в позові.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.1., п.2 ч.2, ч.13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2019 року – скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики – залишити без задоволення у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код № НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 13500грн. (тринадцять тисяч п`ятсот гривень 00коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 28 січня 2020 року.

Головуючий -                І.П. Коваленко

Судді -                А.І. Овсяннікова 

                                                                               І.С. Сащенко