ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/9411/19 Головуючий в І інстанції: Прохоренко В.В.
Номер провадження: №22-ц/819/480/20 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Кутурланової О.В.,
                               Орловської Н.В.,
       секретар                Литвиненко В.О.         

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Петренко Наталії Олегівни, діючої від імені ОСОБА_1 Федорівни, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 жовтня 2019 року, у складі судді Прохоренко В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та визнання її наймачем житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В :

       13 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до Херсонської міської ради, в якому просила: визнати за нею право користування житловим приміщенням квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати її наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення вказаної квартири. 

Позов обґрунтований наступним.
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рідна сестра ОСОБА_3 , проживала в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 , яка є власністю територіальної громади м. Херсона.
23.07.2005 року вона та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.
До лютого 2017 року ОСОБА_2 проживала одна, інших родичів окрім брата у неї не було.
Після перенесеного у 2006 році інсульту ОСОБА_2 визнана інвалідом І групи, не могла самостійно пересуватися та потребувала стороннього догляду, який їй надавала вона та її чоловік. 
Вона готувала та приносила їжу, прала білизну, прибирала в квартирі, сплачувала комунальні послуги, купувала ліки, а ОСОБА_3 займався лікарями.
Другий інсульт ОСОБА_2 перенесла у 2016 році, проходила лікування в Херсонській міській психоневрологічній поліклініці та за місцем проживання в поліклініці №3 КП "Херсонська міська лікарня ім. Афанасія і ОСОБА_4 ". 
З лютого 2017 року ОСОБА_2 перестала самостійно пересуватися, постійно лежала в ліжку, плакала і просила залишитися з нею проживати, потребувала більшої уваги, тому з вказаного часу (з лютого 2017 року) вона змушена була за згодою чоловіка переселитися до ОСОБА_2 , щоб цілодобово її доглядати.
З лютого 2017 року вона безпосередньо доглядала за ОСОБА_2 готувала та приносила їжу, годувала її, прала білизну, прибирала в квартирі, сплачувала комунальні послуги, купувала ліки, тобто вела з нею спільне господарство, була пов`язана спільним побутом і проживала з нею, як член сім`ї.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 .
Похованням чоловіка та ОСОБА_2 займалася вона.
Факт її проживання з ОСОБА_2 без реєстрації в квартирі з лютого 2017 року підтверджується актом від 26.04.2019року, посвідченого підписами сусідів та голови ОСББ "Берег 7" .
Потреба в постійному догляді за ОСОБА_2 також підтверджується письмовими доказами: довідкою НОМЕР_1 , МСЕ №076024 від 12.06.2008року; довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №231702 від 26.05.2011року про призначення інвалідності І групи; індивідуальної програми реабілітації інвалідів №610 від 19.08.2008року; заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг від 06.11.2013 року.
Крім того, даний факт підтверджується квитанціями про сплату електроенергії з травня 2017 року по січень 2019 року, за водопостачання та водовідведення з серпня 2018 року по лютий 2019 року, за газопостачання з липня 2018 року по лютий 2019 року, за споживання тепла з березня 2018 року по лютий 2019 року, внесками за утримання квартири з серпня 2018 року по лютий 2019 року. 
Факт сумісного проживання її з ОСОБА_2 підтверджується наявністю у неї особистих документів наймача квартири, а саме: трудової книжки; посвідчення пенсіонера; листів – призначення ліків від 06.09.2019 року; розрахункових книжок за комунальні послуги, а також отриманням нею у березні 2019 року запрошення на вибори адресоване ОСОБА_2 . 
На сьогоднішній день вона, як член сім`ї наймача ОСОБА_2 проживає в даній квартирі та сплачує за житлово-комунальні послуги, оскільки власного житла не має.
З урахуванням наведеного, посилаючись на норми ст.47 Конституції України, ст.29 ЦК України, ст.ст.64, 106 ЖК Української РСР просила задовольнити позов.

У відзиві ОСОБА_5 , діючий від імені Херсонської міської ради, просить відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначив, що ОСОБА_2 до дня смерті (до ІНФОРМАЦІЯ_3 ) проживала у спірній однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 , яка є власністю Херсонської міської ради. 
Відповідно до листів Управління обліку, розподілу та приватизації житла міської ради від 08.07.2019року за №17/134 та Департаменту житлово-комунального господарства міської ради від 11.07.2019року за № 7-1099-5/12 ОСОБА_2 вселилася в квартиру на підставі ордеру, договір найму житла взагалі не укладався.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а довідкою про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги у спірному приміщенні підтверджено, що у спірній квартирі була прописала лише ОСОБА_2 Декларацією про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, зазначено тільки ОСОБА_2 . Отже, з аналізу відповідних документів можна дійти висновку, що позивачка не проживала з ОСОБА_2 .
Щодо акту від 26.04.2019 року, який на думку позивача підтверджує факти її проживання з лютого 2017 року з ОСОБА_2 без реєстрації місця проживання, він не є належним доказом, оскільки особи свідків, що його підписали не ідентифіковані (відсутні паспортні дані), а особа, яка підписала відповідний акт, а саме, голова ОСББ "Берег 7" ОСОБА_6 не мав на це повноважень. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником та підписантом від імені ОСББ "Берег 7" є ОСОБА_7 .
Також вказав, що за пп2 п."а" ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" саме до відання виконавчих органів міських рад належить облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, розподіл та надання житла тощо. Тому вимоги позивачки мають бути подані до виконавчого комітету, а не до Херсонської міської ради. 

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28 жовтня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено. 

В апеляційній скарзі адвокат Петренко Наталія Олегівна, діюча від імені ОСОБА_1 , просить вказане рішення суду скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, вказала, що суд не звернув уваги на те, що позивачка не проживала за місцем своєї реєстрації ( АДРЕСА_3 ), оскільки ще у 1997 році продала вказану квартиру, однак з реєстрації в ній не знялася. При цьому вона не зареєструвалася і за місцем проживання свого чоловіка ОСОБА_3 , оскільки не надавала цьому уваги. Також зазначила, що поза увагою суду залишились наявні докази того, що позивачка вселилась у спірну квартиру як член сім`ї наймача ОСОБА_2 з лютого 2017 року, проживає в ній та сплачує комунальні послуги. Зокрема, суд не врахував підтвердження факту постійного проживання позивачки однією сім`єю з ОСОБА_2 з лютого 2017 року, після перенесеного останньою у 2016 році другого інсульту, а також доведення факту ведення з наймачем спірної квартири ОСОБА_2 спільного господарства. Тобто, наявні підстави для задоволення позову. 

У своєму відзиві відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа двічі призначалась до апеляційного розгляду (18.02.2020 року о 10-00 годині та 25.02.2020 року о 13-15 годині), однак представник ради, яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, від ради в обох випадках надходили заяви про розгляд справи за відсутності її представника. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаної особи не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

За копією ордеру №7 від 13.02.1987 року на зайняття жилого приміщення ОСОБА_2 з сім`ю одна особа видано вказаний ордер на зайняття жилого приміщення, жилою площею 17,44кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.77). 

Відповідно до довідки від 01.07.2019 року Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради у 1-кімнатній квартирі АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 зареєстрована ОСОБА_2 , 1960 року народження зі складом сім`ї – одна особа. За життя ОСОБА_2 не зверталась до управління з питань укладення договору найму вищезазначеної квартири, питання приватизації не розглядалось, квартира є комунальною власністю. Наймач квартири ОСОБА_2 померла. За нею доглядав рідний брат зі своєю дружиною. Але брат нещодавно помер (а.с.75).

За довідкою Департаменту ЖКГ Херсонської міської ради від 11.07.2019 року договір найму житлового приміщення – квартири АДРЕСА_2 по проїзду АДРЕСА_4 не укладався (а.с.80). 

Згідно Акту обстеження квартири АДРЕСА_4 7 09.04.2019 року комісією в складі начальника управління обліку, розподілу та приватизації житла міської ради ОСОБА_8 , представника Корабельної районної у м. Херсоні ради Каргопольцевої І.І. виходом на місце здійснено обстеження вказаної квартири. Квартира знаходиться в занедбаному стані, потребує ремонту, після обстеження квартира була опечатана. Зі слів представника Корабельної районної у м. Херсоні ради за ОСОБА_2 доглядав рідний брат зі своєю дружиною. Проте брат нещодавно також помер (а.с.76). 

За копією Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Херсоні, село Степанівка (а.с.17). 

Позивачка ОСОБА_9 є дружиною брата ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями документів: свідоцтвом про шлюб від 23.07.2005 року (а.с.7); свідоцтвом про народження ОСОБА_3 від 03.08.1955 року (а.с.9); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 за № 0023187064 від 20.06.2019 року та свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 (а.с.12, 97-98).

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.8).

Згідно довідки ОСББ "Берег 7" від 13.05.2019 року з лютого 2017 року по теперішній час обов`язкові внески на утримання квартири АДРЕСА_2 сплачувалися позивачкою (а.с.61).

За довідкою Херсонської міської психоневрологічної поліклініки від 18.06.2019 року за №1362 ОСОБА_2 1960 року народження, перебувала на обліку в поліклініці з 2006 року, діагноз: енцефалопатія складного ґенезу (судинна післяінсультна) зі слабоумством. З 2011 року ОСОБА_2 була визнана інвалідом ОСОБА_10 групи безстроково, за станом психічного здоров`я потребувала стороннього догляду (а.с.67).

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства "Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і ОСОБА_4 перебувала під наглядом лікарів поліклініки з 2006 року. У 2008 році визнана інвалідом І групи по психіатричній МСЕК. Після перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу у 2006 році ОСОБА_2 самостійно не пересувалась, була не здатна до самообслуговування, потребувала постійного стороннього догляду. На стаціонарному лікуванні в КНП "Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропіних" в період з 2006 р. по березень 2019 року не перебувала, родичі від госпіталізації відмовлялись. Щорічно отримувала лікування на дому в домашньому стаціонарі. У 2016 році ОСОБА_2 перенесла повторний інсульт (а.с.65). 

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили, що ОСОБА_9 з лютого 2017 року проживала разом із ОСОБА_2 , доглядала за нею, займалася її похованням і на даний час проживає в спірній квартирі.

Довідкою про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги, заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, Декларацією про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги підтверджено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , була прописала лише ОСОБА_2 (а.с.31-35).

Відповідно до копії паспорта позивачки остання зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.5-6).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.05.2019 року (на час подання позову) за позивачкою право власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.с.45).

До апеляційної скарги стороною позивачки також була долучена така інформація від 19.12.2019 року з різних реєстрів щодо суб`єкта, відповідно до якої знову ж таки за позивачкою право власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.с.133).

Однак, при апеляційному розгляді справи судом було поставлено питання щодо квартири померлого чоловіка позивачки ОСОБА_3 , який згідно копії його паспорта був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 . Після оголошеної перерви стороною позивачки було надано та до справи долучено Інформацію від 25.02.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна,відповідно до якої власником зазначеної квартири є позивачка згідно Свідоцтву про право на спадщину за законом від 17.09.2019 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, виходив з того, що позивачка має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , а тому вона не належала до членів сім`ї наймача квартири ОСОБА_2 , оскільки зберігала за собою інше постійне місце проживання та не довела, що вона постійно проживала разом з наймачем і вела з нею спільне господарство.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки він є правильним по суті.

За ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст.61 ЖК Української РСР:
--- користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення (ч.1);
--- договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем – житлово-експлуатаційною організацією(а у разі її відсутності – відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем – громадянином, на ім`я якого видано ордер (ч.2).

Згідно положенням ст.64 вказаного Кодексу:
--- члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору (ч.1);
--- до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч.2).

Відповідно до ст.65 вказаного Кодексу:
--- наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб (ч.1); 
--- особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2).

За положеннями ст.106 вказаного Кодексу:
--- повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача (ч.1);
--- у разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку (ч.2). 

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.85 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" (із змінами), вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок їх вселення, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. 

Отже, під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.
За весь період своєї реєстрації ОСОБА_2 жодного разу не зверталася до відповідного органу з проханням про реєстрацію будь-кого в спірній квартирі, ніколи не просила змінити договір найму, не заявляла про наявність у неї членів її сім`ї, доказів щодо цього матеріали справи не містять. Також відсутні докази на підтвердження того, що позивачка зверталася до власника квартири (міської ради) з приводу реєстрації у спірній квартирі й отримання на це дозволу. 

Посилання позивачки на те, що вона постійно проживала у спірній квартирі та вела з її наймачем спільне господарство, що слугує підставою для визнання права на проживання у житловому приміщенні, не може бути прийнято до уваги, оскільки не підтверджено належними доказами. При апеляційному розгляді справи особисто позивачка зазначила з приводу проживання у спірній квартирі, що вони поговорили з чоловіком і вирішили, щоб вона поки пожила у його хворої сестри. Визнання права проживання автоматично породжує право на реєстрацію місця проживання, а, як встановлено, ні ОСОБА_2 , ні власник квартири в особі міської ради дозвіл на реєстрацію не надавали. 

Апеляційний суд не може прийняти надані позивачкою докази, зокрема, акт від 26.04.2019 року (за яким позивачка з лютого 2017 року проживає у спірній квартирі без реєстрації та вела з ОСОБА_2 спільне господарство) на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги., оскільки вони не є належними та допустимими, є такими, що спростовуються встановленими у справі обставинами. 

Крім того, слід враховувати, що особа, яка вселилася до наймача як член його сім`ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду.

Апеляційний суд вважає, що позивачем належними доказами не доведено того, що позивачка вселилась у спірну квартиру як член сім`ї, що вона постійно проживала в ній, вела з наймачем ОСОБА_2 спільне господарство, адже у справі встановлено, що позивачка проживала у спірній квартирі не в якості члена сім`ї, а з метою догляду за рідною сестрою свого чоловіка ОСОБА_2 , яка була визнана інвалідом І групи по психіатричній МСЕК та потребувала постійного стороннього догляду. Це вона по суті зазначила при апеляційному розгляді справи.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги в якості доказів на підтвердження обставин, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, організацію та проведення поховання ОСОБА_2 , наявність у позивачки особистих документів наймача ОСОБА_2 (трудової книжки, посвідчення пенсіонера тощо), а також документів про сплату комунальних послуг за спірною квартирою, отримання позивачкою запрошення на вибори Президента України, адресоване ОСОБА_2 , оскільки самі по собі вказані факти не свідчать про доведення вказаних обставин, а інших доказів позивачкою не надано. Апеляційний суд враховує те, що в зазначений позивачкою час (з лютого 2017 року), остання перебувала у шлюбі з рідним братом ОСОБА_2 , з яким проживала у його квартирі за іншою адресою, стала доглядати зі своїм чоловіком за ОСОБА_2 , яка у 2016 році перенесла другий інсульт, після чого перестала самостійно пересуватись і потребувала стороннього догляду. Це спростовує посилання позивачки на ведення з наймачем спірної квартири ОСОБА_2 спільного господарства й постійне проживання з нею у спірній квартирі, оскільки, як вона вказує, за згодою чоловіка переселилася до ОСОБА_2 , щоб цілодобово її доглядати.

Апеляційний суд, вважаючи необґрунтованими доводи позивачки, враховує також і те, що у чоловіка позивачки було наявне інше житло, в якому позивачка проживала з ним, що вона і не заперечує, а саме житло за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 

Як встановлено, позивачкою отримано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.09.2019 року на вказану квартиру, отже з дня смерті чоловіка ( ІНФОРМАЦІЯ_4 березня 2019 року) вказана квартира належала позивачці. А тому наявність у власності позивачки, зокрема і на момент ухвалення оскаржуваного рішення, іншого житлового приміщення є підставою для відмови у задоволенні позову про визнання права проживання та реєстрації без згоди власника у спірній квартирі.

При поданні 13.05.2019 року позову позивачка, долучивши відповідну Інформацію, вказувала про відсутність в неї свого житла. Аналогічну інформацію вона долучила і до апеляційної скарги, хоча на той час (грудень 2019 року) вона вже була власником кв. АДРЕСА_7 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2019 року. Після з`ясування при апеляційному розгляді справи факту того, що у власності позивачки знаходиться вказана кв. АДРЕСА_7 , що було також і на час ухвалення оскаржуваного рішення, стороною позивача було зазначено і надано письмові пояснення від 25.02.2020 року про те, що правовідносини, які склалися, стосуються відповідного періоду (коли позивачка почала жити та доглядати за ОСОБА_2 , а саме з лютого 2017 року, і до дня її смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 ). І в даний період позивачка не мала свого власного житла, в розумінні ст.65 ЖК України вона не зберігала постійного місця проживання у приватизованому житловому приміщенні. Апеляційний суд відхиляє вказані доводи, оскільки вони спростовуються зібраними у справі доказами. Апеляційний суд враховує те, що за життя ОСОБА_2 позивачкою позов про визнання права користування житловим приміщенням не подавався, на момент подання цього позову (13.05.2019 року) згідно ч.5 ст.1268 ЦК України кв. АДРЕСА_7 вже належала їй, на час ухвалення оскаржуваного рішення (28.10.2019 року) за позивачкою вже було зареєстровано право власності на кв. АДРЕСА_7 .

Таким чином, суд повно, всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам по справі, а тому прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують. Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржниці на непроживання нею за місцем своєї реєстрації, як зазначив суд першої інстанції ( АДРЕСА_3 ), а також на доведення нею ведення з наймачем спірної квартири ОСОБА_2 спільного господарства й постійне проживання з нею у спірній квартирі. При цьому апеляційний суд виходить з того, що непроживання позивачкою за місцем своєї реєстрації не впливає на правильність судового рішення. Реєстрація позивачки за буль-якою іншою адресою у цій справі та за встановлених правовідносин не має вирішального значення, значення має те, що у власності позивачки вже на час подання цього позову й на теперішній час наявне інше житло у м. Херсоні, а також те, що позивачкою належними доказами не доведено ведення з наймачем спірної квартири ОСОБА_2 спільного господарства й постійне проживання з нею у спірній квартирі.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу адвоката Петренко Наталії Олегівни, діючої від імені Файнштейн Галини Федорівни, залишити без задоволення.

       Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Дата складення повного тексту постанови – 27 лютого 2020 року.

Головуючий                                _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                   В.В. Майданік

Судді:                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                  О.В. Кутурланова

                                       _ _ _ _ _ _ _ _ _ _         Н.В. Орловська