ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/5013/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  13 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М.та Сорочка Є.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 звернулися до суду з адміністративним позовом до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили суд: 
- зобов`язати відповідачів (відповідне структурне управління / підрозділ / департамент Пенсійного фонду України) поновити виплату пенсій за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- зобов`язати відповідачів (відповідне структурне управління / підрозділ / департамент Пенсійного фонду України) виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсію за віком ретроактивно за минулий час (з травня 2014 року по теперішній час) (а.с. 5-14, 146-147).
Рішенням Окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачами подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просять скасувати рішення від 27 серпня 2019 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протоколом від 13 березня 2008 року №14285 управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси призначена пенсія за віком з 19 листопада 2007 року (пенсійна справа, аркуш №1).
Згідно особистої заяви ОСОБА_1 від 02 вересня 2013 року та наданих документів, а саме: копії закордонного паспорту з відміткою про виїзд на постійне місце проживання до Ізраїлю та талону про зняття з реєстрації в Україні з 16 серпня 2013 року, - їй виплачена пенсія за 6 місяців наперед за період з 01 вересня 2013 року (фактично з 01 жовтня 2013 року) по 28 лютого 2014 року в розмірі 5434 грн 15 коп. разовим дорученням №5 та оплачено поштовим відділенням 02 вересня 2013 року №65011 (пенсійна справа, аркуш №52-55). 
З жовтня 2013 року ОСОБА_1 пенсію не отримувала.
Рішення про припинення виплати пенсії в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 відсутнє.
Також судом встановлено, що з 13 квітня 2005 року управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено пенсію по інвалідності, що підтверджується протоколом від 20 травня 2005 року №9514. 
З жовтня 2013 року ОСОБА_2  пенсію не отримував.
Рішення про припинення виплати пенсії в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2 відсутнє.
30 листопада 2017 року позивачі звернулися до Пенсійного фонду України зі зверненням, в якому в порядку Закону України "Про звернення громадян" просили дати відповіді на такі питання: чи мають вони право на відновлення отримання пенсії від української держави? Чи можуть вони отримати пенсію ретроактивно за період з травня 2014 року по теперішній час? Який порядок дій необхідний для відновлення отримання пенсії в їх випадку? 
На вказане звернення Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України листом від 07 грудня 2017 року №21388/Н-11 надав відповідь, в якій, зокрема, роз`яснив, що згідно із пунктами 1.2, 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувач пенсії. Відповідно до пункту 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі, із урахуванням додатково наданих документів. Особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви про поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
14 грудня 2017 року та 04 січня 2018 року позивачі знов звернулися до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України з листами, в яких порушили, окрім питань зазначених в попередньому зверненні, питання стосовно того, яке управління Пенсійного фонду України має відновити нарахування пенсій, з урахуванням того, що позивачі не мають місця реєстрації в Україні та не проживають в Україні.
На вказані звернення Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України листами від 28 грудня 2017 року №2319/Н-11, №23156/Н-11, №23818/Н-2 та від 11 січня 2018 року №24604/Н-11, №370/Н-11 надав відповіді, в яких зазначив, що детальні роз`яснення щодо порушених позивачами питань, викладені у попередніх листах Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, та додатково повідомлено, що на даний час Пенсійним фондом України разом із Міністерством соціальної політики України проводиться робота щодо ратифікації Верховною Радою України Угоди між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення від 28 вересня 2012 року. Питання призначення (поновлення) і виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне проживання до Держави Ізраїль, розглядатимуться після набрання чинності зазначеною Угодою. 
Не погоджуючись із вказаними відповідями Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України позивачі звернулися до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Згідно пункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Підстави для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду визначені у частині першій статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Так, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року);
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Згідно статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванняу разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). 
Зазначені положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, з дня набрання чинності рішенням №25-рп/2009 втратили чинність положення пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тому припинення виплати пенсії у 2013 році, у зв`язку із виїздом позивачів на постійне місце проживання за кордон, до того ж без ухвалення відповідного рішення, не можна вважати такими, що вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Разом з тим, відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01 березня 2001 року №121, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", правління Пенсійного фонду України постановою від 25 листопада 2005 року №22-1 затвердило Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно пункту 1.5 вказаного Порядку, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та містка Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому, у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.
Поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, яке діяло на дату призначення пенсії (пункт 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймається паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Відповідно до статті 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 з 13 квітня 2005 року, а ОСОБА_1 з 19 листопада 2007 року перебувають на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" від 21 грудня 2016 року №988 управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси реорганізовано в Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Одесі. 
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачі звертались до відповідних пенсійних органів, на обліку яких вони перебувають, за поновленням виплати пенсій. При цьому, посилання позивачів на листи Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, є помилковими, з огляду на те, що останній не наділений повноваженнями поновлювати раніше призначені пенсійними органами пенсії. Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, позовні вимоги до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України є необґрунтованими.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком Окружного адміністративного суду міста Києва про передчасність позовних вимог до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі, оскільки позивачі не вчинили дії, передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", щодо звернення з заявою встановленої форми для поновлення виплати пенсій.
Наведене в сукупності свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову про зобов`язання відповідачів вчинити дії. 
Посилання апелянтів про наявність правових підстав у суду першої інстанції для виконання приписів ч.2 ст. 9 КАС України, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, припинення виплати пенсії у 2013 році позивачами не оспорюється, а зобов`язання відповідачів здійснити її поновлення та виплату, як встановлено вище, є передчасним. 
Поряд з цим, слід зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. 
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:          

Судді: