ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 лютого 2020 року           справа № 200/12486/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року (повний текст складено 26 грудня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/12486/19-а (суддя в 1 інстанції – Троянова О.В.) за позовом Служби автомобільних доріг у Донецькій області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання дій державного виконавця та постанови про стягнення виконавчого збору протиправними,-

                                                      В С Т А Н О В И В: 

Служба автомобільних доріг у Донецькій області (далі – позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до  Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі – відповідач) про визнання протиправними дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області В.О. Бусела щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 06.08.2019 року № 59668221, визнання протиправною постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області В.О. Бусела про стягнення виконавчого збору від 06.08.2019 року № 59668221.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.08.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області В.О. Буселом було прийнято виконавче провадження ВП № 59668221 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області № 905/2307/17 від 13.03.2018 про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь ТОВ «Ялта Град Строй» боргу у розмірі 1079301,41 грн., яке передано з Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі постанови начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 02.08.2019 року. 06.08.2019 року державним виконавцем, в рамках виконавчого провадження ВП № 59668221 винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника. 14.08.2019 року по виконавчому провадженню № 59668221 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з тих підстав, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 23.09.2019 року визнано незаконними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області Бусела Володимира Олександровича по винесенню постанови від 14.08.2019 (ВП № 59668221) про повернення виконавчого документа стягувачу, визнано незаконною постанову від 14.08.2019 (ВП № 59668221) про повернення виконавчого документа стягувачу, прийняту старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області Буселом Володимиром Олександровичем, скасовано постанову від 14.08.2019 (ВП № 59668221) про повернення виконавчого документа стягувачу, прийняту старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області Буселом Володимиром Олександровичем. 15.10.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області В.О. Буселом було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 59668221. 21.10.2019 від стягувача ТОВ «Ялта Град Строй» до відділу надійшла заява про повернення виконавчого документу стягувану № 18/10-з від 18.10.2019 та в той же день державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області В.О. Буселом було винесено постанову (ВП № 59668221) про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1, ч. 1, ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначав, що державним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача присуджених сум за наказом Господарського суду Донецької області № 905/2307/17 від 13.03.2018 року. Дії відповідача щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 06.08.2019 року № 59668221 вважає протиправними. Враховуючи викладене, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 200/12486/19-а позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 06.08.2019 року ВП № 59668221; скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення виконавчого збору від 06.08.2019 року ВП № 59668221; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь Служби автомобільних доріг у Донецькій області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3842,00 грн.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що основним доводом позивача є посилання на норми Закону України «Про виконавче провадження», які були викладенні у попередній редакції Закону. Позивач посилається на попередню редакцію статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», в якій було зазначено що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Законом України № 2475-VІІІ від 03.07.2018 було внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження» (набрання чинності 28.08.2018), а саме у частині другій слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів». Таким чином, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору ВП № 59668221 від 06.08.2019, винесена на підставі статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» в новій редакції Закону, а саме: «виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів». Крім того зазначив, що помилковим є посилання позивача на судову практику Верховного суду (справа № 910/1587/13 від 15.02.2018, № 761/11524/15-ц від 18.04.2018), у зв`язку з тим, що при винесені даних рішень судами застосовувалась стара редакція статті 27 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначив, що стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України. Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 59668221 від 06.08.2019 винесена з дотриманням норм чинного законодавства.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Служба автомобільних доріг у Донецькій області (код ЄДРПОУ 25946285) є юридичною особою організаційно-правової форми – державна організація, зареєстрованою з 15.03.2002 року, номер запису 1 266 120 0000 004749.
Встановлено, що 30.07.2019 року державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, розглянуто заяву стягувача про примусове виконання наказу Господарського суду Донецької області від 13.03.2018 № 905/2307/17 та відкрито виконавче провадження (арк.справи 19).
05.08.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Буселом Володимиром Олександровичем було винесено постанову про прийняття виконавчого провадження ВП № 59668221 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області № 905/2307/17 від 13.03.2018 про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь ТОВ «Ялта Град Строй» боргу у розмірі 1079301,41 грн., яке передано з Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі постанови начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про передачу виконавчого провадження від 02.08.2019 року (арк.справи 20).
06.08.2019 року державним виконавцем Буселом В.О., в рамках виконавчого провадження ВП № 59668221, винесено постанову про стягнення виконавчого збору зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області у розмірі 107930,14 грн. (арк.справи 23).
14.08.2019 року по виконавчому провадженню № 59668221 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Постанова прийнята з посиланням на ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Додатково роз`яснено про необхідність звернення для подальшого виконання рішення до відповідного органу казначейства (арк.справи 25-26).
Не погодившись з постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Бусела В.О. стягувач (ТОВ «Ялта Град Строй») оскаржив в судовому порядку постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 23.09.2019 року № 905/2307/17 визнано незаконними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області Бусела Володимира Олександровича по винесенню постанови від 14.08.2019 (ВП № 59668221) про повернення виконавчого документа стягувачу. Визнано незаконною постанову від 14.08.2019 (ВП № 59668221) про повернення виконавчого документа стягувану та скасовано постанову від 14.08.2019 (ВП № 59668221) про повернення виконавчого документа стягувачу (арк.справи 27-34).
Службою автомобільних доріг у Донецькій області подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Донецької області від 23.09.2019 року № 905/2307/17 (арк.справи 35-46).
15.10.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Буселом Володимиром Олександровичем було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 59668221 у зв`язку з скасуванням постанови від 14.08.2019 про повернення виконавчого документу стягувачу. (арк.справи 48).
21.10.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Буселом Володимиром Олександровичем було винесено постанову (ВП № 59668221) про повернення виконавчого документу стягувану з тих підстав, що 21.10.2019 від стягувача ТОВ «Ялта Град Строй» до відділу надійшла заява про повернення виконавчого документу стягувану № 18/10-з від 18.10.2019 на підставі п. 1, ч. 1, ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (арк.справи 50-51).
21.10.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Буселом Володимиром Олександровичем було винесено постанову № 60375143 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови № 59668221 від 06.08.2019 року, про стягнення виконавчого збору у розмірі 107930,14 грн. (арк.справи 53).
19.11.2019 року Східним апеляційним Господарським судом прийнято постанову по справі № 905/2307/17, якою апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг в Донецькій області задоволено. Ухвалу Господарського суду Донецької області від 23.09.2019 року по справі № 905/2307/17 скасовано та відмовлено в задоволенні скарги ТОВ «Ялта Град Строй» на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Бусела Володимира Олександровича в повному обсязі.
Отже, спірним питанням у даній справі є правомірність винесення постанови від 06.08.2019 року ВП № 59668221 про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області виконавчого збору у розмірі 107930,14 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 26 цього виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Аналогічні положення містяться в Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 37 Закону визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до п. 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
З матеріалів справи вбачається, що при прийнятті виконавчого провадження ВП № 59668221 державним виконавцем наступного дня винесено постанову про стягнення з позивача як боржника у вказаному у виконавчому провадженні виконавчого збору в сумі 107930,14 грн., тобто в розмірі 10 відсотків суми (1079301,41 грн.), що підлягала примусовому стягненню.
Під час виконання наказу Господарського суду Донецької області, державним виконавцем не здійснювались будь-які дії та заходи примусового виконання, відповідно, після повернення виконавчого документу стягувачу заходи примусового виконання державним виконавцем не вживалися, примусові дії не вчинялися.
Отже, виконавчі дії, за які б державному виконавцю мала би бути виплачена винагорода у виді виконавчого збору в сумі 107930,14 грн., державним виконавцем не вчинялися.
Крім того, при винесення такої постанови державним виконавцем не враховано те, що виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 37 цього Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Отже, державним виконавцем не враховано те, що подальше стягнення з позивача виконавчого збору (за оскарженою постановою про відкриття виконавчого провадження) за дії примусового характеру, які державним виконавцем не вчинялися, може призвести до негативних наслідків для позивача і до порушення його прав та законних інтересів, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль, адже виконавчий документ щодо решти невиконаної його частини може бути повторно поданий стягувачем на примусове виконання, і в такому разі державний виконавець має знову винести одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню (ч.ч. 2 та 4 ст. 27 Закону).
Колегія суддів також звертає увагу заявника апеляційної скарги, що відповідно до ч. 1-3 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішень здійснюється також іншими органами та установами: 1) у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами; 2) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів; 3) у випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.
Положення ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» щодо виконання рішень про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів узгоджуються зі ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності з 01.01.2013.
За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державні підприємство, установа, організація (далі за термінологією цього Закону «державне підприємство»), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
У ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» зазначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Приписами ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» унормований порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства (установи, організації) або юридичної особи, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
Так, ст. 4 цього Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.п. 2-4, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.
Держказначейство не є органом примусового виконання судових рішень, не здійснює заходів з примусового виконання рішень в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» особою, яка здійснює гарантоване державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника, зокрема, у випадку невиконання рішення суду про стягнення коштів з державної організації протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.
Пунктом 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, визначено, що: безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів; боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання; виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників від 03.08.2011 № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій.
В ст. 2 Бюджетного кодексу України наведено тлумачення основних термінів, вживаних в ньому, зокрема: бюджетні установи це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими (п. 12 Бюджетного кодексу України); одержувач бюджетних коштів - суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету (п. 38 Бюджетного кодексу України).
Згідно безкоштовного Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач (божник) - Служба автомобільних доріг в Донецькій області є державною організацією.
Служба автомобільних доріг в Донецькій області згідно пп. 1.1, 1.3, 1.4, 1.5, 3.1, 3.3. 3.9, 5.3 Положення про Службу автомобільних доріг у Донецькій області, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 29.07.2019 року № 241, Служба заснована на державній формі власності і належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України, є державною неприбутковою організацією, має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, рахунки в органах казначейства; Служба є одержувачем бюджетних коштів, передбачених бюджетними програмами на розвиток мережі та утримання автомобільних доріг загального користування на території у Донецькій області, які обслуговуються органами казначейської служби. Служба утримується в межах кошторису видатків, затвердженого Укравтодором, за рахунок: коштів, передбачених у вартості будівництва та ремонту автомобільних доріг, виходячи законодавчо встановлених нормативів на утримання служби замовника; коштів, передбачених у вартості експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування згідно з розрахунками за методикою, затвердженою Укравтодором. Джерелами формування майна Служби є: основні фонди, що визначаються самостійним балансом служби; кошти, перелічені в п. 1.6 положення, що надходять на дорожні роботи відповідно до законодавства; кредити банків та інших кредиторів; безоплатні та благодійні внески, пожертвування юридичних осіб і громадян; передане майно інших державних та комунальних підприємств та організацій; інші джерела, не заборонені законодавством, по узгодженню з засновником.
Відповідно до п. 4.1 зазначеного Положення, джерелами фінансування Служби є кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, а також кошти з інших джерел, які надходять на рахунки Служби згідно з чинним законодавством для фінансування дорожнього господарства.
Одержані кошти Служба використовує виключно для фінансування видатків на її утримання, реалізації мети, предмету та напрямів діяльності, визначених цим Положенням (п. 4.3 Положення).
Відповідно до пп. 1 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
Позивач зазначає, що перебуває на розрахунково-касовому обслуговуванні в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Донецькій області (яке є розпорядником та одержувачем бюджетних коштів) на підставі договору № 4-1/1 від 04.01.2017 про здійснення розрахунково-касового обслуговування, здійснюється Головним управлінням Державної казначейської служби України у Донецькій області.
Таким чином, Служба автомобільних доріг у Донецькій області є державною неприбутковою організацією, зважаючи на приписи п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників від 03.08.2011 № 845, виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника - Служби автомобільних доріг у Донецькій області, як з державної організації в розумінні Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають здійснювати органи Казначейства, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. При цьому, процедура виконання рішення має відбуватись з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Крім того, зазначені обставини встановленні Східним апеляційним Господарським судом в постанові від 19.11.2019 року у справі № 905/2307/17.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи зазначене, колегія суддів наголошує, що відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», наказ Господарського суду Донецької області не підлягав виконанню органами державної виконавчої служби або приватним виконавцем, що в свою чергу виключає примусове виконання рішення та винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Колегія суддів зазначає, що органи Казначейства відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» не є органами примусового виконання, а отже стягнення виконавчого збору не здійснюється.
Таким чином, державна виконавча служба повинна була здійснити дії передбачені ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме повернути виконавчий документ без прийняття до виконання на підставі п. 9 у зв`язку з тим, що виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.
Також колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо помилкового посилання суду першої інстанції на норми Закону України «Про виконавче провадження», які були викладенні у попередній редакції Закону, оскільки в межах спірних правовідносин, з урахуванням принципу правової визначеності, це не впливає на правильне вирішення судом першої інстанції спору по суті. 
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як зазначено в частині 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем не дотримано вимог чинного законодавства при здійсненні виконавчого провадження, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 271, 272, 287, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 200/12486/19-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 200/12486/19-а – залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 11 лютого 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                      А.В. Гайдар

Судді                                                                                                            І.В. Геращенко 

                                                                                                                            Е.Г. Казначеєв