П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/11406/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.  
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
23 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Охрімчук І.Г.  Капустинського М.М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Охримчук  М.Б.,
представника позивача: Мельниченко О.Б. 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року  у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства  "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в листопаді 2019 року позивач, ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", звернулося в Житомирський окружний адміністративний суд  з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (відповідача), про:
- визнання дій відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області протиправними, щодо незаконного арешту грошових коштів ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та його філій, які призначені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів.
- зобов`язання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області вчинити дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", а саме - зняти арешт з грошових коштів підприємства, звернення стягнення на які заборонено законом та які призначені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів громадянам, які працюють на підприємстві.
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 15.11.2019 позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо неналежного розгляду звернень Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та не вирішення питання про зняття арешту з коштів, призначених для виплати заробітної плати та інших обов`язкових платежів.
Також, зобов`язав Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області повторно розглянути звернення Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" з урахуванням висновків суду та за наявності підстав, в межах наданих повноважень, вжити заходи щодо зняття арешту з коштів, призначених для виплати заробітної плати та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовив.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав уточнену апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що у виконавця відсутні підстави для зняття арешту з коштів позивача для виплати заробітної плати та обов`язкових платежів, оскільки рахунки позивача є поточними, а не спеціальними, та у нього відсутні підтверджуючі документи про те, які з коштів, що надходять, призначені для виплати заробітної плати та на них заборонено звернення стягнення. Вважає, що посилання скаржника, викладені в позові, є безпідставними та документально необґрунтованими, а мотиви, з яких поданий позов, не може бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що у межах зведеного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника, якою накладено арешт на всі грошові кошти, що містяться на рахунках позивача, в тому числі на всі кошти, які перебувають на основних рахунках підприємства, у тому числі і на кошти, які призначені для виплати заробітної плати, єдиного соціального внеску, ПДФО, лікарняних листів, ЕСВ на лікарняні листи, інших обов`язкових платежів передбачених чинним законодавством України. Вважає такі дії державного виконавця протиправними, оскільки рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби. В той же час, неодноразові звернення підприємства до відповідача про знятті арешту з коштів для виплати заробітної плати та податків, залишилися без належного реагування.   
В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника сторони, яка прибула в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області знаходиться зведене виконавче провадження ВП № 49756253 про стягнення коштів з Дочірньою підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", що знаходиться за адресою: м. Житомир вул.Перемоги,75, на користь фізичних осіб (заробітна плата), юридичних осіб та держави (єдиний соціальний внесок) на загальну суму 17 292 096,13 грн. (з урахуванням виконавчого збору - 1 565 829,69 гри. та витрат виконавчого провадження - 67 996,76 грн., боргу -- 15 658 269,68 грн.). Крім того, заборгованість по заробітній платі складає по 496 виконавчих проваджень на загальну суму 8 447 029,00 грн.
Встановлено, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ в Житомирській області Сладь Т.П. у межах зведеного виконавчого провадження №ВП49756253 винесено постанову про арешт коштів боржника від 16.09.2019, якою накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунку (ах), в касі Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та його філій.
У межах зведеного виконавчого провадження ВП49756253 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ в Житомирській області Сладь Т.П. винесено постанови від 15.07.2019, 13.08.2019, 29.08.2019, 25.09.2019, 31.10.2019 про арешт коштів боржника. Арешт накладено на всі рахунки, що відкриті у банках.
Отримавши копію постанови від 16.09.2019, 24.09.2019 позивач звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з листом №802, в якому просив розглянути можливість часткового розблокування рахунків або звільнення з-під арешту сум, необхідних для проведення обов`язкових платежів.
Відповідно до інформації викладеної в листі від 16.10.2019 №3.2/6734/1584 позивачу повідомлено, що підстави для зняття арешту відсутні. 
07.10.2019 позивач звернувся з листом №833 до начальника Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Грабара О.В., в якому повідомив, що накладення арешту на кошти, призначені для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати працівникам, тому просив розглянути можливість часткового розблокування рахунків або звільнення з-під арешту сум, необхідних для проведення обов`язкових платежів. 
Відповідно до інформації викладеної в листі від 24.10.2019 №8716/20/3.3/2019/19813 начальник Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Грабар О.В повідомив позивачу про відсутність підстав для зняття арешту. 
З аналогічними листами від 21.10.2019 №861 та від 24.10.2019 №883 позивач повторно звертався до начальника Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. 
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо незаконного арешту грошових коштів позивач звернувся з позовом до суду.
Житомирський окружний адміністративний суд ухвалою від 06.11.2019 вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, на виконанні якого перебуває зведене виконавче провадження № 49756253, вчиняти дії по списанню з рахунків Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та його філій коштів, які призначені для виплати заробітної плати, лікарняних листів, військового збору, податків, інших обов`язкових платежів на підставі наданих боржником підтверджуючих документів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
За приписами ст.5 КАСУ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи те, що відповідачем не вжито заходів для з`ясування інформації про статус рахунків позивача і коштів, які на них містяться, та не спростовано обставини, викладені у зверненнях, суд першої інстанції, для повного захисту прав позивача, задовольнив позов шляхом визнання протиправними дій управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо неналежного розгляду звернень Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та не вирішення питання про зняття арешту з коштів, призначених для виплати заробітної плати та обов`язкових платежів і зобов`язання повторно розглянути заяви з урахуванням висновків суду та в межах повноважень, за наявності правових підстав, вжити заходи щодо зняття арешту коштів, призначених для виплати заробітної плати, бов`язкових платежів.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, виходить з такого.
Так, статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців є однією із засад виконавчого провадження, встановлених статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження".
Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Відповідно до частини 2 статті 48 Закону № 1404-VIII стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Відповідно до ст. 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Згідно ч. 3 ст. 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.
Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Слід зазначити, що відповідно до з ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. При цьому частиною 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Таким чином право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано та захищається державною, своєчасність та розмір якої не може бути поставлений в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.
Правовідносини щодо реалізації права розпоряджатися коштами, розміщеними на банківських рахунках за своєю правовою природою є правовідносинами банківського вкладу, до яких застосовуються положення про договір банківського рахунка, визначені частиною 3 статті 1058 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно пункту 6.7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 за №492 суб`єкт господарювання для здійснення деяких видів виплат (заробітної плати, дивідендів, стипендій, пенсій, соціальної допомоги, повернення надлишково сплачених сум, інших виплат) має право відкрити поточні рахунки фізичним особам, уклавши з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб. У разі не укладення такого договору використовується звичайний поточний рахунок юридичної особи. (п.6.7)
Пунктом 5.1. Інструкції встановлено, що за поточними рахунками, що відкриваються банками суб`єктам господарювання в національній валюті, здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України.
Інструкцією визначено право клієнта - юридичної особи для здійснення деяких видів виплат, зокрема, заробітної плати, відкрити поточні рахунки фізичним особам, уклавши з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб. У разі не укладення такого договору використовується звичайний поточний рахунок юридичної особи. Для здійснення виплат заробітної плати з будь-якого рахунку юридичної особи фізичній особі банк відкриває спеціальний рахунок (підпункти 6.7, 6.9).
Як встановлено судом першої інстанції у судовому засіданні, посилаючись на протиправність дій відповідача, позивач пояснив, що арешт накладений на рахунки, на які надходять кошти для виплати заробітної плати, після чого, з даних рахунків їх розподіляють та спрямовують на спеціальні рахунки для виплати обов`язкових платежів, в тому числі заробітної плати. При цьому, представник позивача не заперечував, що рахунки, на які накладено арешт є поточними.
Також встановлено, що позивач 24.09.2019 та 24.10.2019 звертався до начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області із листами №802 та №883, в яких просив розглянути можливість часткового розблокування рахунків або звільнення з-під арешту сум, необхідних для проведення обов`язкових платежів. У листах позивач повідомив про те, що арештовані рахунки використовуються для виплати заробітної плати працівників та надав розрахунки з визначеними сумами коштів, що необхідні для виплати заробітної плати та обов`язкових платежів.
Однак, на зазначені звернення, позивачу повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту з рахунків, при цьому відповідач, відмовляючи у знятті арешту з коштів, процитував лише норми закону та не зазначив конкретних причин для такої відмови, що вказує на те, що звернення в установленому порядку в межах поставлених питань не розглянуто. Тобто, відмолено у знятті арешту із коштів для виплати заробітної плати та обов`язкових платежів з формальних підстав.
Так, за приписами ч.2 ст.7 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Також, відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону № 1404-VIII під час виконання рішень виконавець має право на безперешкодний доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.
Отже, за наведеними нормами державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження не має права накладати арешт на рахунки із спеціальним режимом використання, якими також можуть бути рахунки для зарахування страхових виплат, заробітної плати та інших виплат на карткові рахунки співробітників клієнта, з метою забезпечення дотримання наведеного положення державному виконавцю відповідно до статті 18 Закону надано безперешкодний доступ до інформації про боржника, в тому числі конфіденційної, що є необхідною для вчинення виконавчих дій відповідно до меж повноважень та в порядку, встановлених Законом № 1404-VIII, з дотриманням інших нормативно-правових актів.
Згідно з приписами вказаної норми не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Таким чином, з урахуванням вимог статті 18 та частини 2 статті 48 Закону № 1404-VIII щодо обов`язку виконавця встановлювати правову природу коштів, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, та коштів на рахунках на які заборонено законом накладення арешту, відповідачем не досліджувалися підстави відкриття спірного банківського рахунку, цільове призначення операцій, не з`ясовано в повній мірі з якою метою використовується рахунок, а також статус цього рахунку та чи наявні несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів працівників підприємства-боржника.
Крім того, відповідно до ч.3, п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що за відсутності у державного виконавця інформації про статус рахунків позивача, отримавши звернення про наявність на арештованих рахунках коштів, звернення стягнення на які заборонено законом, державний виконавець, в силу наданих Законом повноважень, повинен був самостійно вжити заходів для з`ясування поставлених у зверненні питань, витребування інформації щодо рахунків та їх статусу, і, за наявності підстав, зняти арешт з таких коштів.
Однак, у матеріалах справи відсутні докази вжиття державним виконавцем заходів для з`ясування обставин, на які покликався позивач у своїх зверненнях, зокрема, не перевірено цільове використання рахунків, на які накладено арешт, про що свідчить зміст відповідей, що надавалися на звернення позивача.
Отже, відповідачем не вжито заходів для з`ясування інформації про статус рахунків позивача і коштів, які на них містяться, та не спростовано обставини, викладені у зверненнях, тому судом першої інстанції, для повного захисту прав позивача, правомірно задоволено позов шляхом визнання протиправними дій управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо неналежного розгляду звернень Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та не вирішення питання про зняття арешту з коштів, призначених для виплати заробітної плати та обов`язкових платежів і зобов`язання повторно розглянути заяви з урахуванням висновків суду та в межах повноважень, за наявності правових підстав, вжити заходи щодо зняття арешту коштів, призначених для виплати заробітної плати, бов`язкових платежів.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  27 січня 2020 року.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Охрімчук І.Г.    Капустинський М.М.