ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/512/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:
                                        судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                  суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій  області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.07.2019 в адміністративній справі №280/512/19 (суддя І інстанції - Татаринов Д.В.) 

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,- 

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій  області від 16 серпня 2018 року № ЗП1412/648/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами. 

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року позов задоволений. 

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов повністю. 

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи,  також судом порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів  ст. 311 КАС України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

ОСОБА_1 (далі - позивач) є фізичною особою-підприємцем з 11.11.2005, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію  фізичної особи-підприємця (а.с. 11), номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб підприємців 2 103 001 0002 004874 від 11.01.2005. 

До Головного управління Держпраці в Запорізькій області надійшов лист Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області від 19 липня 2018 року № 01-46/0450 «Про здійснення нагляду», в якому вказано, що згідно з розпорядженням голови Якимівської державної адміністрації від 03 травня 2018 року № 229 «Про готовність оздоровчих закладів Якимівського району до роботи в літній період 2018 року» з метою безпечного функціонування та організації роботи оздоровчих закладів району в літній період 2018 року створена робоча група, яка проводить паспортизацію оздоровчих закладів району. Аналіз готовності оздоровчих закладів району в частині кількості повідомлень про створені робочі місця дає підстави для висновків, що окремими суб`єктами господарювання використовується наймана праця без належного оформлення. У зв`язку із цим, Якимівська районна державна адміністрація Запорізької області просила розглянути питання щодо здійснення заходів контролю в межах повноважень ГУ Держпраці в Запорізькій області. До даного листа було додано перелік оздоровчих закладів. У переліку закладів за номером 6 зазначена база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с.86-87).
25 липня 2018 року за результатами аналізу інформації Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області від 19 липня 2018 року № 01-46/0450 заступником начальника ГУ Держпраці в Запорізькій області видано наказ № 1168 «Про проведення інспекційного відвідування», яким призначено здійснення інспекційного відвідування певних суб`єктів підприємницької діяльності, в тому числі, й ФОП ОСОБА_1 ( а.с. 27).
На підставі наказу Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 25.07.2018 № 1168 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 26.07.2018 № 545 (а.с. 28), у період з 26 липня 2018 року, 11:00 години, по 01 серпня 2018 року, 16:00 годину, інспекторами праці Коник С .В, Демченко А.В. , Дубровкою П .В. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
За результатами інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування №ЗП1412/648/АВ від 01 серпня 2018 року (далі - Акт) (а.с. 17-19).
Згідно з Актом зафіксовано порушення вимог частини 3 статті  21, частин 1,  3  статті  24 КЗпП України,  щодо укладання трудових відносин, а саме встановлено факт використання найманої праці п`ятьох осіб без оформлення трудового договору.
В Акті зазначено, що під час інспекційного відвідування  позивача на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» встановлено, що в липні 2018 року п`ять осіб допущені до роботи без укладання трудового договору, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
ОСОБА_5 виконувала роботи з тимчасового розміщення для проживання відпочивальників на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», ОСОБА_6 виконувала роботи по формуванню меню та  приготуванню їжі по заявках відпочивальників; ОСОБА_7 і ОСОБА_8 виконували роботи з прибирання та доглядання номерів на території бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1»; ОСОБА_9 виконував роботи сантехніка протягом липня 2018 року та жодних договорів з позивачем  не укладався.
Під час розгляду справи встановлено, що відповідно до договору оренди від 01 травня 2017 року, укладеного між ТОВ «ІРІДА -ЛТД» як орендодавцем та ФОП ОСОБА_1 як орендарем, позивачу передано у тимчасове користування на умовах оренди нежитлові приміщення  на б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений договір укладено строком на 4 місяці з дати прийняття об`єкта, що орендується  за Актом приймання-передачі (а.с.52-54).
01 липня 2016 року між ОСОБА_5 (виконавець) та позивачем (замовник)  укладено цивільно-правовий договір № 1 (а.с. 32). Відповідно до умов Договору № 1 ОСОБА_5 зобов`язана надати послуги, виконати роботу щодо послуг по тимчасовому розміщенню та проживанню відпочивальників.  За цим договором Виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи).
16 серпня 2018 року заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області на підставі акту інспекційного відвідування від 01 серпня 2018 року №ЗП1412/648/АВ винесено у відношенні позивача постанову про накладення штрафу №ЗП1412/648/АВ/П/ТД-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 558 450,00 грн. за порушення  статті 24 КЗпП України (а.с. 13-14).
Не погоджуючись з таким рішенням Головного управління Держпраці у Запорізькій області та вважаючи постанову № ЗП1412/648/АВ/П/ТД-ФС від 16.08.2018 незаконною, позивач  звернулась до суду з адміністративним позовом,  оскільки, на її  думку, перелічені в акті інспекційного відвідування особи не виконували трудових функцій у позивача, а з ними укладені  цивільно-правові договори про надання послуг, тобто їх взаємовідносини із позивачем не були притаманні трудовим відносинам, а є характерними для цивільно-правових відносин. Також позивач вказує на те, що відповідачем проведено інспекційне відвідування позивача за відсутності на те підстав, адже в листі Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області від 19.07.2018 № 01-46/0450, який й вказано підставою проведення інспекційного відвідування, відсутня ФОП ОСОБА_1 .
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не було допущено порушення вимог    статті 24 КЗпП України, оскільки не  підтверджено висновки Акту про виконання зазначеними в акті особами робіт на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», де впроваджує підприємницьку діяльність позивач; крім того,   у правовідносинах між позивачем та ОСОБА_5 містяться ознаки характерні саме цивільно-правовим відносинам між замовником та виконавцем.  

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 43 Конституції України  передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877) та іншими нормативно-правовими актами..

Відповідно до ч. 1  ст. 259 КЗпП України  державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (п. 1 затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96  Положення про Державну службу України з питань праці (далі  - Положення № 96).
Згідно з пп. 6 п. 4 вказаного Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Пунктом 7 Положення № 96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до приписів Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого  наказом Міністерства соціальної політики України від 27 березня 2015 року № 340  (далі - Положення № 340), Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.
Підпунктом 5 пункту 4 Положення №340 передбачено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
На виконання вимог  ст. 259 КЗпП України  постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295  затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі  - Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі  об`єкт відвідування).
Пунктом 2 Порядку № 295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та не виїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).
Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці (п. 3 Порядку № 295).
Підстави для здійснення інспекційних відвідувань визначені пунктом 5 Порядку № 295, зокрема за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.
Відповідно до ч. 1, 2  ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"  для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, імя та по батькові і засвідчується печаткою.
Згідно з ч. 3  ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"  у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи-підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).
Таким чином, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, на підставі якого оформляється направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю), що має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо діяльності яких здійснюється захід.
Як встановлено під час розгляду справи, проведення інспекційного відвідування здійснювалось на підставі наказу № 1168 «Про проведення інспекційного відвідування» та направлення на проведення інспекційного відвідування від 26.07.2018 № 545, в яких чітко зазначено про проведення такого відвідування і стосовно позивача.
Крім того, рішення керівника органу контролю  про проведення інспекційного відвідування  позивача прийнято саме за результатами аналізу інформації, що  зазначена у  листі Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області від 19 липня 2018 року № 01-46/0450 «Про здійснення нагляду».  Суд звертає увагу, що у переліку оздоровчих закладів вказана база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, де і здійснювала господарську діяльність позивач. 
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності порушення процедури проведення інспекційного відвідування позивача. 
Стосовно виявлених порушень по суті суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності фактичного допуску позивачем до роботи чотирьох працівників ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ) без укладення трудового договору з огляду на  таке. 
Відповідно до   статті 21 КЗпП України  трудовий договір  це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до частини 1    ст. 23 КЗпП України    трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
За приписами  частини  1    ст. 24 КЗпП України    трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;    5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Згідно з частиною  3    ст. 24 КЗпП України    працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Загальне визначення цивільно-правового договору подається у  статті 626 Цивільного кодексу України  (далі -  ЦК України): договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 628 ЦК України  встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.
Цивільно-правовий договір  це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу.
Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.
Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.
Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.
Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, повинен укладатися трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.
Так з наданого відповідачем до суду і долученого до матеріалів справи як доказ диску з відеозаписом (а.с. 39) судом встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування 26 липня 2018 року ОСОБА_5 представилася адміністратором  бази відпочинку та повідомила, що працює за графіком з 8 до 17 години щодня, окрім днів виїзду відпочиваючих з бази, її робоче місце визначено, що видно також і з відеозапису. Також вона повідомила, що для ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , встановлений чіткий графік роботи. 
Не довіряти таким поясненням адміністратора ОСОБА_5 , які були надані безпосередньо в момент здійснення інспекційного відвідування, у суду немає підстав. З відеозапису видно, що такі пояснення надавались самостійно, без будь-якого психологічного чи фізичного впливу з боку особи, яка здійснювала інспекційне відвідування.
Крім того, проаналізувавши договори: № 1 між позивачем та ОСОБА_5 , № 2 між позивачем та ОСОБА_6 , № 3 між позивачем та ОСОБА_8 , № 4 між позивачем та ОСОБА_7 , колегія судів робить висновок,  що мета цих договорів є саме процес праці, а не отримання певного матеріального результату.
Так у договорах не  зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначається обсяг роботи, не зазначений термін дії тобто між позивачем та зазначеними особами фактично склалися трудові відносини. Також Акти прийому наданих послуг № 1 - 4 до зазначених договорів не містить ні обсягу виконаних робіт, ні суму робіт, та взагалі не підписані обома сторонами договору. 
Допитана як свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що  надавала послуги без чіткого графіку роботи та без підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку. Проте, такі показання ОСОБА_5 , надані у судовому засіданні, суперечать поясненням, наданим нею при проведенні інспекційного відвідування (зафіксованим на відеозаписі) та іншим зазначеним вище доказам, а тому судом розцінюються як намагання допомогти роботодавцеві уникнути відповідальності. Судом першої інстанції на такі суперечності у свідченнях зазначеної особи увагу не звернуто, аналіз та оцінка їм не надані, а також не зазначено, чому суд приймає одні свідчення, ігноруючи і не звертаючи увагу на наявність інших, які надані цією особою безпосередньо в момент інспекційного відвідування посадовими особами відповідача.
Оцінюючи докази у  сукупності та  взаємозв`язку,  колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що спірні відносини, які виникли між позивачем та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8  підпадають саме під ознаки трудового договору.
Щодо фактичного допуску до роботи без укладання трудового договору з ОСОБА_9 суд апеляційної інстанції зазначає таке.
З наданого відповідачем до суду диску з відеозаписом (а.с. 39) судом встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування 26 липня 2018 року особа, яка представилась ОСОБА_9 , повідомила, що на базі      «ІНФОРМАЦІЯ_1» виконувала обов`язки сантехніка періодично, за потребою, та має постійне інше місце роботи на іншій базі відпочинку. Присутня при цьому адміністратор бази відпочинку ОСОБА_5 також повідомила, що цю особу вона викликає з іншої бази відпочинку у випадку якихось поломок. Відтак, відсутні ознаки трудових відносин між позивачем та ОСОБА_9 .
Крім того, з відеозапису судом видно, що особа, яка назвалась ОСОБА_9 , жодних документів особам, які здійснювали інспекційне відвідування не надавала, тобто ця особа фактично взагалі не встановлена, її прізвище та ім`я достовірно не встановлені, жодного договору, навіть цивільно-правового, з нею не укладалось.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не підтвердження висновків акту перевірки про виконання ОСОБА_9 робіт на базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», де впроваджує підприємницьку діяльність позивач, тим більше, що ця особа фактично перебувала з позивачем у трудових відносинах.
Враховуючи відсутність факту допуску позивачем до роботи без укладення трудового договору ОСОБА_9 , суд апеляційної  інстанції дійшов висновку, що спірна постанова   у цій частині є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до    абз. 2 ч. 2  ст. 256 КЗпП України    юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої  законом    на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2  ст. 77 КАС України).
Суд апеляційної інстанції  не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій, передбачених абз. 2 ч. 2    ст. 265 КЗпП України, зважаючи на те, що при розгляді справи знайшли підтвердження висновки, викладені в Акті інспектування щодо допуску позивачем ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до роботи без оформлення трудового договору. 
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і порушені норми процесуального права, його висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому   скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

У зв`язку із частковим скасуванням судового рішення стягненню з відповідача підлягає сплачений позивачем за подачу позову судовий збір в розмірі, пропорційному задоволеній частині позову, а саме, 1222,62 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями  242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  Головного управління Держпраці у Запорізькій  області задовольнити частково. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 280/512/19 в частині визнання протиправною та скасування  постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області    № ЗП1412/648/АВ/П/ТД-ФС від 16 серпня 2018 року про накладення штрафу у розмірі 446  760 грн скасувати.
У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи  підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області  (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25, код ЄДРПОУ 39833546) в частині визнання протиправною та скасування пстанови № ЗП1412/648/АВ/П/ТД-ФС від 16.08.2018  про накладення штрафу у розмірі 446  760 грн відмовити.
Абзац 3  резолютивної частини Запорізького  окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року у справі № 280/512/19 змінити та викласти в наступній редакції.
«Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ,  РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області    (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25, код ЄДРПОУ 39833546) судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1  222 (одна тисяча двісті двадцять дві) грн  62 коп.»
В іншій частині постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 280/512/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
   
  Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                            І.В. Юрко