УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №293/555/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б. 
Категорія 18 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

за участю секретаря                Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №293/555/16-ц за позовом «РБК» ПП «Федоренко Сергій Петрович» в особі директора Федоренка Сергія Сергійовича до  ОСОБА_1  про стягнення коштів за договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 29 березня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Бруховського Є.Б. в смт Черняхів,

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року «РБК» ПП «ОСОБА_4 » в особі директора ОСОБА_4 звернувся до суду із даним позовом, у якому просив стягнути із відповідача на його користь кошти в сумі 39000,00 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що 05.04.2016 між сторонами було укладено договір інформаційних послуг, згідно умов якого, позивач надає інформаційні та довідкові послуги з продажу квартири, а відповідач, у свою чергу, зобов`язується здійснити оплату таких послуг, вартість яких складає 39000,00 грн. Зазначав, що ОСОБА_1 був ознайомлений з усіма умовами договору та підписав його, проте вартість наданих послуг останній у добровільному порядку не сплатив, а лист - попередження було проігноровано.
Заочним рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 29 березня 2017 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь «РБК» ПП « ОСОБА_4 » кошти за договором інформаційних послуг у розмірі 39000,00 грн та 556,71 грн судового збору.
       Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування доводі апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом не було встановлено чи були виконані умови договору зі сторони позивача, договір про надання інформаційних послуг не відповідає вимогам чинного законодавства, а його сторонами, в належній формі, не було досягнуто згоди щодо його істотних умов, які є несправедливими.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
       Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України  під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не було виконано зобов`язань по договору інформаційних послуг, а тому до стягнення підлягає заявлена у позові сума коштів.
Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи, 05.04.2016 між Ріелторською Будівельною Компанією ПП « ОСОБА_4 » в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір інформаційних послуг. У відповідності до умов договору, позивач зобов`язувався надати відповідачу інформаційні послуги з продажу квартири, а саме: пошук покупців, проводити в інтересах клієнта аналіз попиту на аналогічні об`єкти нерухомості, організацію огляду квартири з супроводом покупця представником фірми, рекламувати заявки на продаж квартири, тощо. ОСОБА_1 , у свою чергу, зобов`язувався здійснити оплату таких послуг, вартість яких складала 39000,00 грн.
Відповідно до п.2.4 договору клієнт, який прийняв за надані фірмою інформаційні послуги, сплачує фірмі вартість наданих послуг в сумі 39 000 грн. з яких 50 % вищевказаної суми сплачується при оформленні договору про наміри ( завдатку), решта після нотаріального оформлення.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов?язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов?язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов?язання.
Так, згідно ст. 903 ЦК України  якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов?язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Істотною умовою договору про надання послуг є його оплатність, про яку згадується у самому визначенні, шляхом покладення на замовника обов?язку оплатити виконавцеві послуг (ч.1 ст.901 ЦК України). Зокрема в ч.1 вказаної статті, зазначається, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов?язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановленими договором. Тобто законодавець зв?язує три елементи в єдину істотну умову договору - розмір оплати, порядок оплати і строк оплати.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Судом першої інстанції встановлено, що сторонами було підписано акт прийому передачі послуг №6, відповідно до якого, «РБК» ПП « ОСОБА_4 » в особі директора ОСОБА_4, згідно договору інформаційних послуг (продаж)  надав передбачені договором послуги у повному обсязі, а ОСОБА_1  прийняв надані послуги, та підтверджує те, що  він та його  найближчі родичі  приймають надану інформацію щодо  квартири АДРЕСА_1 . Вартість послуг   зобов`язується  сплатити при оформленні попереднього договору (договору завдатку), решта 50 % при укладенні основної угоди купівлі-продажу ( чи інше), з будь-яким із потенційних покупців вказаних в цьому акті. В останньому зазначено майбутній набувач квартири ОСОБА_5 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_5 за договором дарування від 05 квітня 2016 року набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, договір дарування квартири АДРЕСА_1 , за яким власником стала ОСОБА_5 був укладений в той же день, що і акт прийому послуг №6 від 05 квітня 2016 року.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 пояснила, що позивач надавав відповідачу інформаційні послуги щодо продажу останнім квартири АДРЕСА_1 .

З огляду на наведене, позивач виконав умови договору інформаційних послуг від 05 квітня 2016 року, який був укладений між ним та відповідачем. 

Між тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач провів з позивачем повний розрахунок за спірним договором.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність укладеного договору про наміри (завдатку), як передбачено п.2.4 договору інформаційних послуг, на правильність судового рішення не впливає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.    
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Дата складення повного судового рішення 14 січня 2020 року.

Головуючий 

Судді