КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД                                       
                                                                                03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А
                                                                         Факс 284-15-77    е-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Справа № 755/17468/18                                                                                           Головуючий у 1 інстанції - Катющенко В.П.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1855/2020                                                       Доповідач  -  Мараєва Н.Є.     
                                                  
                                                       ПОСТАНОВА 
                                                   ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
21.02.2020 р. Київський Апеляційний  суд    в складі  суддів судової  палати з розгляду 
цивільних  справ :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів -  Заришняк Г.М., Рубан С.М.
Розглянули у  порядку  письмового  провадження
Цивільну справу за апеляційною скаргою 
            представника  АТ КБ «ПриватБанк»         
на  рішення  Дніпровського районного суду  м. Києва від  25.07.2019 р.
в справі за позовом АТ  КБ «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 
       про  стягнення  заборгованості 
Заслухавши  доповідь  судді Мараєвої Н.Є.,   перевіривши  
матеріали   справи, обговоривши  доводи  апеляційної  скарги, колегія суддів,-
                                                             В с т а н о в и л а :
 
Рішенням  Дніпровського районного суду  м.Києва від  25.07.2019 р. частково задоволено позов АТ КБ«ПриватБанк»  до ОСОБА_1   про  стягнення  заборгованості.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ«ПриватБанк»  заборгованість за кредитним договором №б/н  від 10.07.2014 р.  в  сумі 586,72 грн. та судовий збір - 1762 грн., а в сього 2348,72 грн., в  решті  позовних  вимог -  відмовлено.
В апеляційній скарзі  представник АТ КБ ПриватБанк  просить  це рішення скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення  відсотків, і постановити нове рішення, яким позов задовольнити у цій частині,  а в іншій  частині  рішення  залишити без змін,  посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема,  що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.
Апеляційна  скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом,  10.07.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ ПриватБанк», та  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, у зв"язку із  чим відповідач  підписав заяву  №б/н  від 10.07.2014 р..
Згідно  вказаного договору  відповідач отримав  кошти у розмірі 2300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок,
 зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
 У зв`зку із  порушенням  зобов`язань за кредитним  договором  та з  урахуванням внесених коштів на  погашення  заборгованості відповідач станом на 28.10.2018 р. має заборгованість  в сумі 23 772,92 грн., з яких : 586,72 грн. - тіло кредиту, 4315,80 грн. - нараховані відсотки  за  користування  кредитом, 17 262,17 грн. - пені, штрафи відповідно п.п.2.1.1.7.6.- умов  та правил  надання  банківських послуг : 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1108,23 грн. - штраф (процентна складова).
Відповідно до ст.1054 ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки 
Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанку, Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування  кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання  до Умов та Правнл  надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку.
 Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випускуклієнту картки. Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.
Згідно п. 2.1.1.2. вищевказаного Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору  єдата отримання картки, вказана у заяві. 
Як вбачається з матеріалів справи, 10 липня 2014 року відповідачем    ОСОБА_1 складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.  
Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 , останній підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Згідно ч.1 ст.634 ЦКУкраїни, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Відповідно до ч.1 ст,626 ЦКУкраїни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. 
Згідност. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначен. законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно ч.ч.1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бутиукладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним  з  моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору  не вимагалася. 
Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Умови   та Правила надання банківських послуг, Пам`ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становить укладений Договір про надання банківських  послуг. 
Як вбачається з наданих позивачем виписок по картковим рахункам, позивачемвідкрито на ім`я відповідача картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом. З виписок по даному рахунку вбачається, що відповідачем здійснювалося зняття коштів по картці, що свідчить про користування встановленим кредитним  лімітом. 
Проте, погашення  заборгованості відповідачем здійснювалося нерегулярно, у зв`язку з чим, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем станом на 28 жовтня 2018 року у відповідача  виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 586,72 грн.
Згідно ст.1055 ЦК України  кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно  ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідност.634 1055 ЦК України  договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»), 
Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. 
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати  розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч.ч.1, та 2  статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
Згідно  ч.1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник  своєчасно  не  повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
У заяві позичальника від 10 липня 2014 року процентна ставка не зазначена. 
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. 
Банк, пред»являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. 
Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 липня 2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з  Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті банку  як невід`ємні частини спірного договору. 
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користуванні коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або проценті», штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку, та інші умови. 
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що  вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили  умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та зокрема,саме у зазначеному в цих документах, що  додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. 
Окремо слід звернути увагу на ту обставину, що Анкета-заява про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку не містить відомостей які б підтверджували тип карти, який відповідач мав намір отримати та отримав. Зазначаючи у позовній заяві про те, що  відповідачем було отримано кредитну карту відповідного типу, позивач не долучає доказівна  підтвердження своїх вимог. Крім того, у Анкеті-заяві відповідач просив оформити йому  картку для виплат. 
Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути  належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка мо вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що зазначалося в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
 За  таких обставин  суд першої інстанції правильно вважав, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 статті 634 ЦК України згідно якої  договором  приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що  розміщені на офіційному сайті позивача   неодноразово змінювалися самим позивачем - АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.
Таким  чином,  кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком  Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем  кредитного договору, оскільки достовірно непідтверджують вказаних обставин. 
Згідно ч.6статті 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. 
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком  додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім,  і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
 Тому,  суд правильно вважав, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті банку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 липня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Тому івідсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
Згідно ч.ч.1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов»язанням є правовідношення. в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів». 
Згідно п. 22 ч.1 статті 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредитута Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів наданні банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. 
Тому, суд правильно вважав, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов,  які вважав узгодженими банк.
Крім того, суд звертав  увагу на те, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 10 липня 2014 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами  не містить і строку повернення кредиту (користування ним). 
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником коштив добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги ч.2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати  його  виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язанні, виконати боржником обов»язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Такі  висновки  суду відповідають  висновкам Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17-ц. 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПКУкраїни при виборі  і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦКУкраїни правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміеі зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписанні його стороною (сторонами).
Таким чином,  враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Пам`яткою клієнта,Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучені  позивачем до матеріалів позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та правил надання  банківських послуг, не містять підпису позичальника, до суд  правильно дійшоввисновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами.
Крім того, щодо стягнення з відповідача відсотків за користування наданими коштами, то суд вірно зазначав, що у різний період часу, позивач здійснюючи нарахування відсотків за кредитним договором, застосовував різну процентну ставку, в тому числі і різну підвищену процентну ставку на прострочену заборгованість.
Такі дії банку суперечать  ст. 1056-1 ЦКУкраїни, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», оскільки позивачем не надано суду доказів, що боржник був належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, які здійснені банком в односторонньому порядку, та погодився на нові умови договору. При цьому, Анкета-заява не містить умов щодо розміру процентної ставки, а визначений в Тарифах розмір процентних ставок та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не підписані позичальником, що світить про відсутність підстав для стягнення процентів.
Такі висновкисуду  відповідають   правовій позиції Верховного Суду України, викладеній  у постанові від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12, та Верховним Судом у постанові від 14 березня 2018р. у справі № 515/1844/16-ц.
Що стосується стягнення пені та штрафів, суд  зазначав, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. 
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 стаггі 549 ЦК України). 
Згідностатті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Таким  чином,  відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові суду від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. 
Тому,  суд  правильно дійшов  висновку щодо часткового задоволення  позовних вимог та  наявності правових підстав для стягнення в примусовому порядку боржника суми непогашеного тіла кредиту  та  відповідно до  ст.141 ЦПК України - стягнення судових витрат  на  загальну  суму - 2348,72 грн. 
За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов  висновку щодо  часткового  задоволення  позову.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування  не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом  повно  з`ясовано  обставини  справи, дана належна оцінка доказам. 
Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують.  
Підстав для скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368,  374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
 
                                                        П о с т а н о в и л а :   
Апеляційну скаргу  представника АТ КБ «ПриватБанк» - залишити без задоволення,  рішення  Дніпровського районного суду м. Києвавід 25.07.2019 р. - залишити  без  змін. 
Постанова оскарженню  не  підлягає.
 
Головуючий  :   
                                                                            Судді :