ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 р. 	Справа № 520/7886/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2019 року (головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С.) по справі № 520/7886/19
за позовом         ОСОБА_1  
до      Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації ,      Харківської обласної державної адміністрації  
про визнання рішення протиправним,зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом в якому просив:
- визнати протиправним рішення Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації щодо відмови у видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1;
- зобов`язати Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2019 року в задоволенні позову відмовлено.
ОСОБА_1 не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,  неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а саме, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_1 вже надавалось посвідчення учасника ліквідації  наслідків на Чорнобильській АЕС з поміткою "Довічно", яке згодом було вилучено. Вважає, що статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС зберігається за особою, якій він присвоєний довічно та не повинен залежати від змін, які внесені постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 року № 551 про затвердження нових зразків посвідчень. Також зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що зона обов`язкового відселення, до якої належить смт. Народичі та с. Грезля входить до складу зони відчуження, а тому відмова у наданні посвідчення є неправомірною.  
Харківська обласна державна адміністрація (далі – відповідач 1) надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації (далі - відповідач 2) правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України  справа розглянута  в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 працював на посаді газозварювальника у Спеціалізованого ремонтно-будівельного управління № 6 Міського ремонтно-будівельного тресту "Міськрембудтрест". 
У період з 12.08.1988 по 30.08.1988 рр. позивач перебував у службовому відрядженні та виконував роботи по усуненню наслідків аварії на ЧАЕС, в смт. Народичі, Житомирської області, а з 20.09.1989 по 09.10.1989 рр. - в с. Грезля Поліського району Київської області, що підтверджується довідкою від 30.09.1992 р. виданою Спеціалізованим ремонтно-будівельним управлінням № 6 Міського ремонтно-будівельного тресту "Міськрембудтрест" (а.с. 15).
ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із впливом іонізуючих та інших шкідливих факторів при виконанні робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується з експертним висновком Харківської регіональної міжвідомчої експертної ради від 07.05.1992 року та довідкою МСЕК від 03.06.1992 року (а.с. 9, 14)
03.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до  регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Комісія) із заявою, в якій просив надати йому статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 71).
26.10.2018 року Комісією прийнято рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують виконання будь-яких робіт, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, що підтверджується витягом з протоколу № 1 (а.с. 54).
На повторне звернення ОСОБА_1 управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації листом № 09-03/1592 від 10.06.2019 року повідомила позивача, що внаслідок повторного розгляду документів щодо виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС  прийнято відповідне рішення про відмову ОСОБА_1 у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують виконання будь-яких робіт, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження. Також зазначено, що згідно Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ № 106 від 23.07.1991,  смт. Народичі, Народницького району, Житомирської області та с. Грезля, Поліського району, Київської області відносяться до зони безумовного (обов`язкового) відселення, а не до зони відчуження. Згідно ст. 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для отримання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідної категорії необхідно прожити або відпрацювати у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 рік не менше двох років. Виходячи з вищенаведеного, правових підстав на отримання ним статусу особи, яка постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи немає.
Не погоджуючись з цим рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки смт. Народичі, Народницького району, Житомирської області та с. Грезля, Поліського району, Київської області, в яких працював позивач відносяться до зони безумовного (обов`язкового) відселення, а не до зони відчуження, а доказів, які що підтверджують виконання будь-яких робіт, пов`язаних з усуненням  аварії та її наслідків саме у зоні відчуження останнім не надано, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-XII  (далі - Закон № 796-XII) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018 року затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі - Порядок № 551), який визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Згідно п. 11 порядку №551 посвідчення видаються уповноваженими органами за поданням райдержадміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).
Посвідчення видаються в тому числі учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів:  довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); та  довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку; довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.
При цьому, згідно Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106  "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Перелік населених пунктів віднесених  до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи (далі - Перелік).
Судом встановлено, що позивач брав участь в ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС з 12.08.1988 по 30.08.1988 рр. в смт. Народичі, Житомирської області, а з 20.09.1989 по 09.10.1989 рр. - в с. Грезля Поліського району Київської області.
Згідно вказаного Переліку смт. Народичі, Житомирської області та с. Грезля Поліського району Київської області віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення.
Доводи апелянта про те, що статус учасника ліквідації  наслідків на Чорнобильській АЕС зберігається за особою, якій він присвоєний довічно та не повинен залежати від змін, які внесені постановою № 551, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаною постановою затверджені нові зразки посвідчень, а не вирішувалося питання  віднесення населених пунктів до окремих зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того,  вказані населені пункти віднесені до зони безумовного (обов`язкового) відселення відповідно до постанови КМУ № 106 з дати  набрання нею чинності 23.07.1991 року та в цій частині їх статус не змінювався.
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що оскільки позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на території населених пунктів, які відносяться до зони безумовного (обов`язкового) відселення, а не зони відчуження, тому у відповідача відсутні підстави для видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Доводи апеляційної скарги щодо отримання позивачем посвідчення учасника ліквідації  наслідків на Чорнобильській АЕС, яке згодом було вилучено колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки жодних доказів в підтвердження зазначених обставин матеріали справи не містять та позивачем не надано.
Доводи апелянта, про те, що зона обов`язкового  відселення  входить до складу зони відчуження, колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.
Відповідно  до ст. 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 791а-XII від 27.02.1991 залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей грунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов`язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров`я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони. Такими зонами є: 1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році; 2) зона безумовного (обов`язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;  3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період. Межі цих зон установлюються та переглядаються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з Національною академією наук, центральними органами виконавчої влади, сільського господарства та з питань продовольчої безпеки держави, безпеки використання ядерної енергії, управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення, на основі експертних висновків.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що зона відчуження та зона безумовного (обов`язкового) відселення  є відокремленими зонами.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2019 по справі № 520/7886/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова