УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 320/3990/19
провадження № 51-686ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 26 грудня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
Суть питання
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, слідчий суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ухвалою від 04 грудня 2019 року відмовив у задоволенні скарги представника ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, яка полягає у неповерненні вилучених під час обшуку грошових коштів.
Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді представник ОСОБА_4   – адвокат ОСОБА_5 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 26 грудня 2019 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня 2019 року, оскільки апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Адвокат ОСОБА_5 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції Українивідносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи». Це означає, що Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи, що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
У частинах 1 та 2 ст. 309 КПК наведено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.
Крім того, ч. 3 ст. 307 КПК передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, яка полягає у неповерненні вилучених під час обшуку грошових коштів, тобто на судове рішення слідчого судді, апеляційне оскарження якого не передбачено ч. 3 ст. 307 КПК та ст. 309 КПК.
Апеляційний суд, встановивши, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення, яке відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України не підлягає апеляційному оскарженню, згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 КПК, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 .
Посилання адвоката на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17-к, Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки у цьому правовому висновку йдеться про можливість оскарження у апеляційному порядку ухвал слідчих суддів, які не передбачені КПК, тоді як в цій справі слідчий суддя постановив ухвалу відповідно до статей 303-307 КПК.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На зазначених підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 26 грудня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                    ОСОБА_3