КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа №357/10992/18                                                                           Головуючий у І інстанції Кошель Л.М.
Провадження №22-ц/824/701/2020                                                        Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача                                      Голуб С.А.,  
           суддів:                                                     Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
         за участі секретаря судового засідання   Сакалоша Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від  03 жовтня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості і бізнесу» Янчук Світлани Василівни, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни, про визнання недійсним правочину щодо дострокового розірвання договору оренди, визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно,
в с т а н о в и л а:
 
У вересні 2018 року позивач ТОВ Агрофірма «Матюші» ( далі - Агрофірма) звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивований тим, що 08 серпня 2014 року Агрофірма уклала із відповідачем ОСОБА_1 договір оренди належної відповідачу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею  1,0000  га, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер 3220483500:01:013:0006. Договір оренди був укладений строком на десять років та у встановленому законом порядку зареєстрований державним реєстратором реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області на підставі рішення від 04 січня 2016 року за №  27743548.
Вказував, що наприкінці грудня 2017 року Агрофірма «Матюші» отримала від відповідача ОСОБА_1 повідомлення про розірвання вказаного договору оренди, яке мотивоване тим, що Агрофірма не виконала належним чином зобов`язання щодо сплати орендної плати за 2016-2017 роки, у зв`язку з чим орендодавець розриває договір оренди в односторонньому порядку на підставі п.33 договору оренди від 08 серпня 2014 року.
На початку лютого 2018 року з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався про те, що 28 грудня 2017 року на підставі вказаного повідомлення про розірвання договору оренди, державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С .В. прийняла рішення про державну реєстрацію припинення права оренди на орендовану ТОВ Агрофірма «Матюші» земельну ділянку площею 1,0000 га. Окрім того, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 29 грудня 2017 року відповідач ОСОБА_1 уклав із відповідачем ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди вказаної земельної ділянки розміром 1,0000 га, а 23 лютого 2018 року державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод».
Зазначає, що Агрофірма своєчасно і в повному обсязі виплатила відповідачу ОСОБА_1 у 2016 і 2017 роках орендну плату, а відтак підстави для розірвання в односторонньому порядку договору оренди відсутні. Внаслідок розірвання ОСОБА_1 договору оренди без правових підстав і передачі ним земельної ділянки в оренду ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» позивача незаконно позбавлено права оренди спірної земельної ділянки, яке підлягає захисту шляхом визнання недійсними правочинів та скасування відповідних рішень державного реєстратора про реєстрацію речових прав.
У зв`язку з наведеним просив суд визнати недійсним вчинений  ОСОБА_1 односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди, укладеного 08 серпня 2014 року між ОСОБА_1 і ТОВ Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням  ОСОБА_1 від  26 грудня 2017 року; скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. про державну реєстрацію припинення права оренди: індексний номер: 39030640 від 28 грудня 2017 року; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки розміром 1,0000 га з кадастровим номером 3220483500:01:013:0006, укладений  29 грудня 2017 року між  ОСОБА_1 і ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу»  Мироненко Ю. Ю. про державну реєстрацію права оренди: індексний номер: 39847937 від 23 лютого 2018 року, стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано недійсним, вчинений ОСОБА_1 односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку Договору оренди б/н від 08 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_1 за вих. № б/н від 26 грудня 2017 року.
Визнано недійсним Договір оренди землі б/н від 29 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_1  та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 3220483500:01:013:0006.
В решті вимог відмовлено.
Стягнуто з відповідачів понесені позивачем судові витрати.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, ТОВ Агрофірма «Матюші» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасуваня рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. про державну реєстрацію припинення права оренди: індексний номер: 39030640 від 28 грудня 2017 року; і в частині скасування рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію права оренди: індексний номер: 39847937 від 23 лютого 2018 року, і ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.
         Також просить змінити судове рішення в частині мотивів задоволення позовних вимог про визнання недійсним вчиненого ОСОБА_1 одностороннього правочину щодо розірвання в односторонньому порядку Договору оренди № б/н від 08 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою «Матюші», оформленого повідомленням ОСОБА_1 за вих. № б/н від 26 грудня 2017 року.
За результатами апеляційного провадження надати правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам належного виконання ТОВ Агрофірмою «Матюші» зобов`язань із виплати орендної плати ОСОБА_1 за Договором оренди № б/н від 08 серпня 2014 року та встановити відсутність підстав для дострокового розірвання Договору оренди № б/н від 08 серпня 2014 року орендодавцем в односторонньому порядку.
         Здійснити новий розподіл судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 34 418,32 грн., стягнувши на користь ТОВ Агрофірми «Матюші» по 8 604,58 грн. з кожного відповідача.
         В доводах апеляційної скарги апелянт наголошує на тому, що судове рішення про задоволення позову мотивоване виключно недотриманням ОСОБА_1 процедури розірвання Договору від 08 серпня 2014 року.
         Суд першої інстанції констатував наявність між сторонами спору щодо належного виконання орендарем своїх зобов`язань із виплати орендної плати орендодавцю у порядку та строки, визначені Договором від 08 серпня 2014 року, однак, суд безпідставно самоусунувся від вирішення даного спору в межах розгляду даного спору і надання оцінки доказам належного виконання ТОВ Агрофірмою «Матюші» своїх зобов`язань за Договором оренди від 08 серпня 2014 року в частині повної та своєчасної виплати орендної плати ОСОБА_1 .
         Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині скасування оскаржених рішень державних реєстраторів про припинення державної реєстрації права оренди на Земельну ділянку за ТОВ Агрофірмою «Матюші» та про державну реєстрацію права оренди на таку Земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», суд першої інстанції зазначив про невірно обраний Позивачем спосіб захисту і виходив з того, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав чи їх припинення вичерпує свою дію із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача.
         У своєму рішенні від 03 жовтня 2019 року суд першої інстанції вказав, що рішення суду про скасування правочинів щодо спірної земельної ділянки є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав нанерухоме майно, тому позовні вимоги в частині скасування рішень державних реєстраторів не підлягають до задоволення саме з підстав обрання Позивачем неналежного способу захисту.
         При цьому, суд першої інстанції посилався на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 357/2022/15-ц.
         В оскарженому рішенні від 03 жовтня 2019 року взагалі не знайшли свого відображення доводи позивача про порушення державними реєстраторами порядку вчинення реєстраційних дій, встановленого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», порушення строків здійснення таких реєстраційних дій та бездіяльністю у зв`язку з неприйняттям рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій після встановлення наявного у ДРРПНМ запису про вже зареєстроване право оренди на Земельну ділянку за ТОВ Агрофірмою «Матюші», хоча на цих обставинах було наголошено як у позовній заяві, так і в судовому засіданні 03 жовтня 2019 року представником ТОВ Агрофірми «Матюші».
         Відповідач ТзДВ «Шамраївськй цукровий завод» копію апеляційної скарги отримав, відзив у встановлений судом строк на апеляційну скаргу не надіслав.
В суді апеляційної інстанції представник ТОВ Агрофірма «Матюші» адвокат Танцюра Ю.Б. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області як незаконне.
Відповідач ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток  28 листопада 2019 року, 21 січня 2020 року, до суду не з`явився, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Судова повістка, направлена відовідачам - державному реєстратору Янчук С.В., державному реєстратору Мироненко Ю.Ю., відповідачу ОСОБА_1 , повернулася із відміткою пошти про інші причини, що не дали змогу виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, що у свою чергу відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученням судової повістки.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК Українисудове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідаєне у повному обсязі.
Судом першої інстанції встановлено, що 08.08.2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 було укладено Договір оренди землі №б/н (а.с. 10-11, т. 1), за яким останній передав позивачу в оренду земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером: 3220483500:01:013:0006 строком на 10 років, зі сплатою орендної плати, яка нараховується та видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 814,44 грн.
         Додаткові умови: оранка, культивація, збір зернових на присадибній ділянці орендодавця площею до 0,30 га буде проводитись безкоштовно з оплатою лише собівартості паливо-мастильних матеріалів, у разі смерті орендодавця допомога на поховання в розмірі 1 000,00 грн. Обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без врахування індексів інфляції. Орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року. Видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 5 років за взаємною згодою сторін.
За п.32 цього договору оренди землі дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором; внаслідок випадкового знищення чи пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, передбачених законом.
Відповідно до п.33 договору розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки, встановлені договором.
04 січня 2016 року державний реєстратор Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Гаражун Р.Ю. прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за позивачем за індексним номером 27743548 (а.с.15, т.1).
Наприкінці грудня 2017 року позивач отримав від ОСОБА_1 повідомлення про розірвання Договору оренди з позивачем в односторонньому порядку за вих. № б/н від 26 грудня 2017 року, яке мотивоване невиконанням ТОВ Агрофірма «Матюші» зобов`язань щодо сплати орендної плати за 2016, 2017 роки (а.с.16, т.1).
28 грудня 2017 року на підставі повідомлення ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В . прийняла рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку з індексним номером 39030640 (а.с.20, т.1).
29 грудня 2017 року ОСОБА_1 уклав з Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» договір оренди землі б\н , за яким передав останньому в оренду вищевказану земельну ділянку.
23 лютого 2018 року державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на цю земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» з індексним номером 39847937 (а.с.20, т.1).
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним вчиненого ОСОБА_1 одностороннього правочину про розірвання договору оренди землі № б/н від 08 серпня 2014 року, суд виходив  лише з того, щоповідомлення ОСОБА_1 про розірвання договору в односторонньому порядку від 26.12.2017 року не може вважатися правомірним одностороннім правочином, оскільки в договорі не прописана процедура його реалізації, ОСОБА_1 діяв на власний розсуд, бо п.33 договору не обумовлено порядку його дій у разі розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. А так як між сторонами існує спір щодо належного виконання орендарем своїх зобов`язань, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною на підставі ч.2 ст.651 ЦК України.
Разом із тим, позивач підставою для свого позову зазначав обставини, щодо належного виконання ним договору, а саме своєчасна сплата ним орендної плати, а тому доводив відсутність  взагалі підстав для застосування п.33 Договору оренди і початку процедури його розірвання. Однак суд першої інстанції цим обставинам не дав своєї оцінки і задовольнив позов з інших  підстав, а саме відсутність порядку  одностороннього розірвання договору.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, і підлягає зміні в частині мотивування підстав для задоволення позову і скасуванню в частині відмови у задоволенні  позовних вимог з ухваленням нового рішення.
         Судова колегія перевірила обставини, що мають значення для справи і прийшла до таких висновків.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі ст.13 вказаного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ст.21 вказаного Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Статтею 22 вказаного Закону встановлено, що орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.
Згідно ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Положеннями ст.32 даного Закону передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст.24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Пунктом «д» ч.1 ст.141 ЗК України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Разом з тим згідно із ч.2 ст.651 ЦК Українидоговір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендарем орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що вважається істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. 
Під час розгляду справи позивачем надано суду докази виплати відповідачу орендної плати за 2016 та 2017 роки як у грошовій формі. Зокрема, надано відомості про виплату орендної плати за 2016 рік у розмірі 2568 грн. (т.2 а.с 11) та за 2017 у розмірі 3017 грн. (т.2 а.с.12) Отримання орендної плати підтверджується підписами відповідача, які містяться у відомостях. Вказані відомості належним чином засвідчені та не спростовані відповідачем, а відтак є належними, допустимими та достовірними доказами, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які підтверджують факт виплати орендної плати.
Таким чином у ОСОБА_1 були відсутні підстави для розірвання договору оренди з підстав не виконання  ТОВ  Агрофірма «Матюші» умов договору оренди. З врахуванням наведеного, односторонній правочин вчинений ОСОБА_1 про дострокове розірвання Договору оренди від 08.08.2014 підлягає визнанню недійсним на підставі норм частини першої статті 203, частин першої та третьої статті 215 ЦК України не лише з огляду на порушення ОСОБА_1 процедури такого розірвання, але і у зв`язку з відсутністю фактичних обставин, які свідчили про наявність підстав для такого розірвання.
З врахуванням наведеного, судове рішення підлягає зміні в частині мотивів задоволення позовин вимог про визнання недійсним одностороннього правочину ОСОБА_1 щодо розірвання договору оренди шляхом доповнення такими  підставами як відсутність порушень ТОВ Арофірма «Матюші» умов договору оренди і  відсутності підстав для такого  розірвання.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про скасування оскаржених рішень державних реєстраторів, суд першої інстанції зазначив про невірно обраний Ппозивачем спосіб захисту та посилався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц. 
Судова колегія погоджується із доводами апелянта про те, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, та у даній справі № 357/10992/18 не є тотожним, вони мають різну правову природу, підпадають під регулювання різних правових норм та передбачають настання різних правових наслідків.
У справі № 367/2022/15-ц першим заступником прокурора Київської області було подано позов в інтересах держави в особі Ірпінської міської ради, в якому він просив визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, визнати недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також витребувати з незаконного володіння земельні ділянки на користь територіальної громади м. Ірпеня в особі Ірпінської міської ради.
У вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц викладено наступну правову позицію:
«73.7. Суди першої й апеляційної інстанцій вважали, що оскільки рішення про державну реєстрацію прав, які позивач просить скасувати, приймали приватні нотаріуси на підставі посвідчених ними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та на виконання вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а ці договори суд не визнав недійсними, немає підстав для скасування вищевказаних рішень про державну реєстрацію прав.
 74. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (див. пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). Проте у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача.
75. Так, однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (див. пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).
 76. З огляду на наведене, враховуючи те, що позивач заявив вимоги про витребування із незаконного володіння  Особа 1 земельної ділянки з кадастровими номером 3210900000:01:047:0159, із незаконного володіння  ОСОБА_1 - земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:047:0183, із незаконного володіння ТзОВ «Забудова-Д» - земельних ділянок з кадастровими номерами 3210900000:01:047:0150, 3210900000:01:047:0151, 3210900000:01:047:0197, 3210900000:01:047:0202, а також земельних ділянок з кадастровими номерами 3210900000:01:047:0164, 3210900000:01:047:0165, 3210900000:01:047:0166, які ввійшли до складу земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:047:0203, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суди дійшли по суті правильних висновків про те, що не може бути задоволена вимога про скасування рішень про державну реєстрацію прав.»
Як вбачається із наведених положень вказаної постанови Верховного Суду, у справі № 367/2022/15-ц спірні правовідносини не були пов`язані із визнанням недійсним правочину, на підставі якого державним реєстратором внесено відповідний запис до ДРРПНМ.
Більше того, характер спірних правовідносин у справі № 367/2022/15-ц стосувався набуття права власності на нерухоме майно та витребування такого нерухомого майна у його останнього набувача.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ Агрофірми «Матюші» про скасування рішень державних реєстраторів, судом першої інстанції було безпідставно залишено поза увагою положенням ч. 1 ст. 236 ЦК України, згідно з яким нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Тобто такий правочин не міг породжувати жодних правових наслідків, окрім тих, які пов`язані з його недійсністю, а відповідно до приписів ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис проскасування державної реєстрації прав.
Відтак, зауваження про те, що оскаржені рішення вичерпали свою дію у даних спірних правовідносинах у справі № 357/10992/18 є недоречним, адже у даній справі порушено питання про недійсність правочину (з моменту його вчинення), на підставі якого державними реєстраторами прийняті оскаржені рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх припинення.
Крім того, у своїй постанові від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц Верховний Суд зазначив, що рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, враховуючи ту обставину, що право власності на спірне нерухоме майно переходило від одного власника до іншого і скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію такого права власності саме по собі не призводило до поновлення прав позивача. Однак, у даній справі № 357/10992/18 саме скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно призводить до поновлення порушених прав ТОВ Агрофірми «Матюші», яке є законним орендарем спірної Земельної ділянки.
Водночас, у своїй постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 Велика Палата Верховного Суду висловила наступну правову позицію:
«89. З наведеного вбачається, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора.
90. Таким чином, згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт.
91. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо.»
За таких обставин, рішення суду першої інстанції від 03.10.2019 про відмову у задоволенні позовних вимог про скасування оскаржених рішень державних реєстраторів у зв`язку із невірно обраним позивачем способом захисту, підлягає скасуванню як таке, що було прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з прийняттям нового рішення про задоволення позову у цій частині вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 7929 грн. = (7048+881), де 7048 - судовий збір за вимоги немайнового характеру, а 881 - судовий збір за звернення до суду із заявою про забезпечення позову.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 12493 грн. = (1921+10572), де 1921 - судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, а 10572 - сплачений судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем при оскарженні рішення суду першої інстанції було сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж це передбачено нормами чинного законодавства України. Так, за звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення суду, позивачу слід було сплатити судовий збір у розмірі 5286 грн = ((1762*2)*1,5), де 1762 - ставка судового збору, що підлягала сплаті за вимогу немайнового характеру, 2 - кількість заявлених вимог немайнового характеру, які просив задовольнити позивач, 1,5 - ставка судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою, яка вираховується від суми, що підлягала сплаті при зверненні до суду з позовом.
Таким, чином з відповідачів слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем під час розгляду справи, загальний розмір якого становить 15136 грн.
Окрім того, позивачем були понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено грошові кошти, пов`язані з професійною правничою допомогою, яка була надана позиваче під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції, загальний розмір яких становить 44011 грн. 12 коп., з яких 26489 грн. 32 коп. - сплачені за супровід справи та надання професійної правничої допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції, а 17521 грн. 80 коп. - сплачені за супровід справи та надання професійної правничої допомоги під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. На підтвердження вказаних обставин позивачем було надано суду договір №17/08-03 про надання правової допомоги від 07 серпня 2017 року, додаткова угода №04/17-25 від 05 липня 2019 року, додаткова угода №09/12/19-1 від 09 грудня 2019 року, детальний опис робіт та здійснених витрат в процесі надання правничої допомоги у справі, акт приймання-передачі наданих юридичних послуг/правової допомоги за договором про надання правової допомоги №17/08-03 від 07 серпня 2017 року, рахунок на оплату №207 від 02 серпня 2018 року, платіжне доручення №5507 від 15 серпня 2018 року на суму 26489 грн. 32 коп., рахунок на оплату №362 від 05 липня 2019 року, платіжне доручення №1186 від 09 липня 2019 року на суму 17521 грн. 80 коп.
Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, загальний розмір яких становить 44011 грн. 12 коп.
З урахуванням викладеного, загальний розмір понесених позивачем судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, становить 59147 грн. 12 коп.. таким чином з кожного відповідача слід стягнути на користь позивача по 14786 грн. 78 коп.
Керуючись ст.ст. 263, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» задовольнити частково.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2019 року змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог про визнання недійсним одностороннього правочину ОСОБА_1 щодо розірвання договору оренди шляхом доповнення такими підставами як відсутність порушень ТОВ Арофірма «Матюші» умов договору оренди і відсутності підстав для такого розірвання.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості і бізнесу» Янчук Світлани Василівни, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни, про скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно задовольнити.
Скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди індексний номер: 39030640 від 28.12.2017 15:04:49.
Скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди індексний номер: 39847937 від 23.02.2018 18:00:17.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2019 року змінити в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 , Державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості і бізнесу» Янчук Світлани Василівни, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» судові витрати в розмірі по 14786 грн. 78 коп. з кожного.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 лютого 2020 року.

Реквізити сторін:
 
Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Олеся Гончара, 1/42, офіс 509, ідентифікаційний код 03755348.
Відповідачі:ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
                   Державний реєстратор Київської обласної філії Комінального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлана Василівна, місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Гоголівська, 6 А;
                   Товариство з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», місцезнаходження: 09039, Київська область, Сквирський район, с. Руда, вул. Заводська, 27, ідентифікаційний код 13737989;
                   Державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлія Юріївна, місцезнаходження: 07442, Київська область, Броварський район, смт. Велика Димерка, вул. Соборна, 15.

Суддя-доповідач

Судді: