Справа № 454/3295/18                        Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А. 
Провадження № 22-ц/811/2957/19                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 січня 2020 року м.Львів

      Справа № 454/3295/18
       Провадження № 22ц/811/2957/19
       
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.
з участю  ОСОБА_1 

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 , до якої приєдналася ОСОБА_3 ,
на рішення Сокальського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Сокалі 11 січня 2019 року, (суддя  Веремчук О.А.) 
у справі         
за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно,-

                                                 встановив:        

25 жовтня 2018 року позивач звернувся з позовом про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік його матері - ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 . Зазначає, що він (позивач) з матір`ю проживали разом з померлим до дня його смерті за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою Мурованської сільської ради № 694 від 11 жовтня 2018 року. Вказує, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на земельну ділянку площею 3,56882 га., що розташована на території Мурованської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ІУ-ЛВ №072712. Стверджує, що ОСОБА_6 заповіту не складав. Єдиними спадкоємцями після його смерті є позивач, та його мати (відповідач). Зазначає, що відповідач не бажає приймати спадщину та відмовляється від неї у його (позивача) користь. У нотаріальній конторі йому ( ОСОБА_4 ) відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку до подання оригіналів правовстановлюючих документів, зокрема, Державного акту на право приватної власності на землю. Вказує, що у нього відсутній оригінал державного акту, а збереглась лише копія. Відновити зазначений Державний акт у він не має можливості, оскільки власник земельної ділянки (спадкодавець) помер. Просить позов задовольнити.
       Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 3,5688 га, що розташована на території Мурованської сільської ради Сокальського району, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ІУ-ЛВ №072712 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
  Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 . До його апеляційної скарги приєдналася ОСОБА_3 . Вважають рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує їх законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просять скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказують, що суд першої інстанції не витребував для огляду спадкову справу № 74/2018, яка заведена приватним нотаріусом Червоноградського нотаріального округу Заєць В.М. за місцем реєстрації до смерті ОСОБА_6 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначають, що після смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно. Стверджують, що відповідно до заяви №8 ( с\с №74/2018 р.) про прийняття спадщини від 18 січня 2019 року ОСОБА_2 в передбачений законом шестимісячний строк прийняв спадщину. Заяви про відмову від спадщини не подпвав. Також прийняла спадщину ОСОБА_3 (донька спадкодавця) та матір спадкодавця - ОСОБА_7 , які заяви про відмову від спадщини також не писали. Крім того, матір спадкодавця відповідно ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині. Стверджують, що позивачу та відповідачу було відомо про те, що вони (апелянти) та ОСОБА_7 прийняли спадщину і претендують на спадкове майно, як спадкоємці за законом першої черги. Вказують, що відсутні докази, що позивач та відповідач зверталися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , також немає доказів її відмови від спадщини на користь позивача. Стверджують, що ОСОБА_5 є неналежним відповідачем, оскільки право позивача не оспорює .

Заслухавши суддю-доповідача, представникаЛевицького І.С., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного. 
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік матері позивача ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 . Позивач з його матір`ю проживали разом з померлим до дня його смерті за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка Мурованської сільської ради № 694 від 11 жовтня 2018 року.
Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне йому майно: земельну ділянку площею 3,56882 га, що розташована на території Мурованської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ІУ-ЛВ №072712.
Встановлено, що ОСОБА_6 заповіту не складав. 
Суд першої інстанції зробив висновок, що єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є сторони у справі.
ОСОБА_5 відмовилась від спадщини на користь сина (позивача).
Суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на землю, а збереглася лише копія цього акта. Відновити вищезазначений Державний акт у нього немає можливості, оскільки власник земельної ділянки помер.
Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно із ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.1218 цього Кодексудо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
З матеріалів справи, а саме з свідоцтва про смерть (а.с. 43) вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Шестимісячний строк після смерті ОСОБА_6 закінчився 23 березня 2019 року. Оскаржуване рішення ухвалено до збігу цього строку (11 січня 2019 року).
Є встановленим, що приватним нотаріусом Червоноградського нотаріального округу приватним нотаріусом Заєць В.М., за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , який був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 ; заведено спадкову справу № 74/2018 р.
18 січня 2019 року, в передбачений законом шестимісячний строк, відповідно до заяви №8 про прийняття спадщини, ОСОБА_2 прийняв спадщину.
У вказаній заяві (а.с.43) ОСОБА_2 зазначав, що крім нього, спадкоємцями ОСОБА_6 є: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 .
Позивачу та відповідачу відомо про те, що син, дочка та матір спадкодавця прийняли спадщину і претендують на спадкове майно, як спадкоємці за законом першої черги.
В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зверталисяь до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 .
Також відсутні докази, що відповідач ОСОБА_5 відмовилась від спадщини на користь позивача.
Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Однак, всі спадкоємці померлого ОСОБА_6 в якості відповідачів до участі в справі не залученя, хоч цим рішенням суду вирішено питання про їх права і обов`язки.
Відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Прийняття судом рішення, яке стосується прав і законних інтересів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які не були залучені до участі у справі, є порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування ос кар жуваного рішення та ухвалення  нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. Це не позбавляє позивача можливості звернутися з новим позовом та залучити до участі у справі всіх належних відповідачів.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельні ділянки: площею 2,1793 га (кадастровий номер 462 488 3700:16:000:0033), площею 1,3878 га (кадастровий номер 462 488 3700:13:000:0005), які розташовані на території Мурованської сільської ради Сокальського району Львівської області з цільовим призначенням 01.01 - для ведення сільськогосподарського виробництва, яку необхідно скасувати у зв`язку з вирішенням спору.
Керуючись: ст. ст. 149, 158, ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
       
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , до якої приєдналася ОСОБА_3 ,- задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 11 січня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку площею 3,5688 га, що розташована на території Мурованської сільської ради Сокальського району Львівської області згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії IV-ЛВ №072712 для ведення сільськогосподарського виробництва, - відмовити.

Заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на земельні ділянки: площею 2,1793 га (кадастровий номер 462 488 3700:16:000:0033), площею 1,3878 га (кадастровий номер 462 488 3700:13:000:0005), які розташовані на території Мурованської сільської ради Сокальського району Львівської області з цільовим призначенням 01.01 - для ведення сільськогосподарського виробництва, застосовані ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року, - скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 січня 2020 року.

Головуючий 

Судді