П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/3997/19 
    Головуючий у 1-й інстанції:  Матущак В.В. 
               Суддя-доповідач:  Капустинський М.М. 

04 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Охрімчук І.Г.  Смілянця Е. С. 
за участю:
секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,
представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року (рішення ухвалено у м.Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, в якому просив скасувати постанову від 08.11.2019 про закінчення виконавчого провадження. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що оскаржену постанову винесено на підставі повідомлення та доданих до нього копій документів боржника - Головного управління ПФУ у Хмельницькій області про фактичне повне виконання судового рішення згідно з виконавчим документом. Вважав, постанову від 08.11.2019 про закінчення виконавчого провадження протиправною, оскільки на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, рішення суду не було виконаним, борг за період з 23.05.2016 по 31.12.2017 в сумі 52612,43 грн. не виплачено.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав  апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким  позов задовольнити з підстав наведених в позові.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.08.2018, яке залишене без змін ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 у справі №822/2167/18, позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату його пенсії з 01.01.2016 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" №900 від 23.12.2015, статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції".
На виконання зазначеного рішення 21.01.2019 Хмельницький окружний адміністративний суд видав виконавчий лист №560/2167/18.
На підставі виконавчого листа головним державним виконавцем, 22.01.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58157532.
На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.08.2018 Головне управління ПФУ у Хмельницькій області 11.02.2019 та 25.10.2019 направило на адресу управління ДВС повідомлення №3757/08 та №26644/08, відповідно, про те, що ними, 30.10.2018 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 23.05.2016 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" №900 від 23.12.2015, статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції".
Основний розмір пенсії без надбавок після перерахунку склав 5039,21 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження є законними та правомірними. 
Розглядаючи законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Статтею 129-1 Конституції України  визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на території України.
Судові рішення, відповідно до статті 124 Конституції України, є обов`язковими до виконання на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до чч.2 та 3 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
При цьому, в положеннях ч.1ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України наголошується на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України “Про виконавче провадження” від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ Набув чинності 05 жовтня 2016 року) в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин (далі - Закон №1404-VІІІ).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У частині першій статті 5 Закону №1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Положеннями пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження").
Приписами ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Як вбачається з матеріалів справи, резолютивна частина судового рішення, на підставі якого був виданий виконавчий лист №822/2167/18 та який перебував на примусовому виконанні, містить текст наступного змісту: "Зобов`язати Головне управління ПФУ в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" №900 від 23.12.2015, статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції".
Тобто, рішенням суду зобов`язано Головне управління ПФУ в Хмельницькій області здійснити   ОСОБА_1  не лише перерахунок, а й виплату перерахованої пенсії за весь період перерахунку.
При цьому, за приписами ст.18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені саме виконавчим документом і цим Законом.
Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання в Україні визначає Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI, ч..1 ст.2 якого передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління ПФУ у Хмельницькій області 11.02.2019 та 25.10.2019 направило на адресу управління ДВС повідомлення №3757/08 та №26644/08, відповідно, про те, що ними, 30.10.2018 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 23.05.2016 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" №900 від 23.12.2015, статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції". Крім того, Головне управління ПФУ у Хмельницькій області у вказаному листі зазначило, що сума доплати згідно проведеного перерахунку пенсії   ОСОБА_1 за період з 01.01.2018р. по 30.04.2018р. у розмірі 10894,84грн. виплачена у квітні 2018 року. Сума доплати згідно проведеного перерахунку пенсії за період з 23.05.2016р. по 31.12.2017р. в розмірі 52612,43грн. буде виплачена з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018р.
Однак, колегія суддів наголошує на тому, що рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 грудня 2018 року у справі №2826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 скасовано.
Отже, пункти 1, 2 постанови КМУ №103 були визнані протиправними і нечинними у судовому порядку рішенням суду у справі № 826/3858/18, яке набрало законної сили 05.03.2019 року, а відтак, враховуючи наведені вище положення процесуального закону, починаючи саме з цієї дати вказаний нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, у відповідній частині, втратив чинність і не підлягає застосуванню.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів зауважує, що у державного виконавця не було законних підстав для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 08.11.2019 року, на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, як то передбачено п.9 ч.1 ст.39 Закону України №1404-VIII.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.     
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови  про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити.
Скасувати постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Чмиря Миколи Петровича від 08.11.2019 про закінчення виконавчого провадження. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі  06 лютого 2020 року.

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Охрімчук І.Г.    Смілянець Е. С.