Постанова
Іменем України
11 грудня 2019 року 
м. Київ
справа № 127/6584/17
провадження № 61-7931св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Вінницьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року у складі судді Жмудя О. О. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Медвецького С. К., Копаничук С. Г.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про стягнення недоплаченого відшкодування втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу, страхових виплат та зобов`язання вчинити дії. 
Позов мотивований тим, що позивач тривалий час працював на різних посадах у Виробничому об`єднанні «Хімпром» (далі - ВО «Хімпром»), а у вересні 1988 році, працюючи на посаді слюсаря-ремонтника з ремонту апаратурного обладнання на виробництві мінеральних добрив 5 розряду ремонтно-механічного цеху, отримав професійне захворювання, внаслідок чого втратив 40 % професійної працездатності, і йому встановлено III групу інвалідності. 
Відсоток ступеня втрати професійної працездатності збільшився з 09 січня 1991 року до 50 %, з 28 січня 1997 року - до 60 %, йому встановлено II групу інвалідності, а з 30 січня 2004 року - 70 % безстроково. 
Із січня 1992 року внаслідок неналежного виконання ВО «Хімпром» постанов Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1991 року № 391, від 21 березня 1992 року № 140, від 26 травня 1992 року № 276 позивач отримував занижений розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат, тому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь різницю між визначеним та виплаченим відшкодуванням втраченого заробітку, витрат на медичну і соціальну допомогу та інших страхових виплат. 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня             2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2017 року, позов задоволено. Стягнуто з Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 різницю між визначеним та виплаченим відшкодуванням втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу, страхових виплат у розмірі 49 933,23 грн за період з 01 травня до 31 травня 2013 року. Стягнуто з Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недоплачене відшкодування втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу, страхових виплат у розмірі 12 321,49 грн за період з 01 червня 2013 року до 31 грудня 2016 року. Зобов`язано Вінницьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області провести донарахування і виплатити ОСОБА_1 щомісячні платежі з 01 січня 2017 року з урахуванням визначеного станом на грудень 2016 року щомісячного платежу у розмірі 2 986,14 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що ВО «Хімпром» з 1992 року належним чином не виконувало Постанову Кабінету Міністрів України від 26 травня 1992 року № 276 «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року «Про підвищення соціальних гарантій для населення» (далі - Постанова № 276), внаслідок чого ОСОБА_1 отримував занижений розмір втраченого заробітку, витрат на медичну і соціальну допомогу та інших страхових виплат, а згідно з пунктом 3 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено, що весь обсяг заборгованості потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим законом підприємства, установи, організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, виплачується цими підприємствами, установами та організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2017 року Вінницьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2017 року, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Рух справи в суді касаційної інстанції 
15 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.
У березні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги, що до ліквідації у 2005 році ВО «Хімпром» позивач не звертався до роботодавця та Державної інспекції праці у Вінницькій області про проведення перерахунку страхових виплат. 
Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на пункт 3 роз`яснення Міністерства праці України від 17 червня 1992 року № 15-2206, згідно з яким перерахунок розміру відшкодування шкоди проводиться з урахуванням середньої заробітної плати відповідних працівників підприємства. 
У цій справі немає вини відповідача у неправильному проведенні розрахунку та виплат відшкодування шкоди ОСОБА_1 до 01 квітня 2001 року. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
Відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу мотивований тим, що він отримував занижений розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу, а також інших страхових виплат, тому саме відповідач повинен виплатити позивачу вказані грошові кошти. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, щонаказом директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я. М. Свердлова від 25 квітня 1977 року № 49-к ОСОБА_1 зараховано слюсарем з ремонту апаратурного обладнання у виробництві мінеральних добрив 3 розряду в ремонтно-механічний цех.
Наказом директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я. М. Свердлова від  26 березня 1984 року № 196 ОСОБА_1 , слюсаря з ремонту апаратурного обладнання у виробництві мінеральних добрив 4 розряду ремонтно-механічного цеху, звільнено із займаної посади за власним бажанням згідно із статтею 38 КЗпП Української РСР з 02 квітня 1984 року. 
Наказом директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я. М. Свердлова від 29 жовтня 1984 року № 487 ОСОБА_1 зараховано слюсарем з ремонту апаратурного обладнання у виробництві мінеральних добрив 4 розряду в ремонтно-механічний цех з 30 жовтня 1984 року.
Наказом директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я. М. Свердлова від 28 листопада 1986 року № 626 ОСОБА_1 присвоєно 5 розряд слюсаря з ремонту апаратурного обладнання у виробництві мінеральних добрив ремонтно-механічного цеху з 28 листопада 1986 року.
Наказом директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я. М. Свердлова від 02 листопада 1987 року № 496 ОСОБА_1 переведено слюсарем-ремонтником 5 розряду ремонтно-механічного цеху з 02 листопада 1987 року.
Наказом виконуючого обов`язки директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я. М. Свердлова від 14 листопада 1988 року № 99-к ОСОБА_1 , слюсаря-ремонтника 5 розряду ремонтно-механічного цеху, переведено контролером окремої воєнізованої команди ВО «Хімпром» з 15 листопада 1988 року.
Наказом генерального директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора ВО «Хімпром» від 15 серпня 1990 року № 65-к на підставі протоколів засідань кваліфікаційних комісій та у зв`язку з уведенням нових умов оплати праці ОСОБА_1 , контролеру ВО «Хімпром», встановлено нове найменування професії - контролер на контрольно-перепускному пункті з 01 серпня 1990 року.
Наказом генерального директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора ВО «Хімпром» від 08 жовтня 1993 року № 454 ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з виходом на пенсію згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України з 09 жовтня 1993 року.
Згідно з актом розслідування професійного захворювання (отруєння) від 24 жовтня 1988 року у ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання, внаслідок чого він втратив 40 % професійної працездатності; з січня 1991 року відсоток втрати професійної працездатності збільшився до 50 %; з січня 1997 року - до 60 %; з січня 2004 року - до 70 % та присвоєно ІІ групу інвалідності внаслідок професійного захворювання.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини сьомої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці» (в редакції Закону від 01 квітня 2001 року).
Порядок нарахування, перерахунку та виплати щомісячних сум відшкодування шкоди до 11 липня 2001 року визначався Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила).
Відповідно до пункту 4 Правил відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров`я (далі - потерпілий), складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам сім`ї та утриманцям померлого); компенсації витрат на медичну та соціальну допомогу (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо).
Згідно з пунктом 9 Правил розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров`я; визначений розмір втраченого заробітку або відповідна його частина залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності коригуванню у бік зменшення не підлягає.
Згідно з абзацами першим, другим, п`ятим пункту 22 Правил середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності. середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров`я, або індексації доходів відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 276 підприємствам, установам і організаціям передбачено визначити розмір виплат, які відповідно до чинного законодавства обчислюються із середнього заробітку (допомога у разі тимчасової непрацездатності, вихідна допомога, відпустка тощо), з урахуванням нових тарифних ставок і посадових окладів у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 1992 року № 140 «Про додаткові заходи у зв`язку з підвищенням заробітної плати»; провести з 01 травня 1992 року перерахування розмірів відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, виходячи із середньої заробітної плати відповідних працівників підприємств, установ, організацій за січень-квітень 1992 року, відкоригованого на величину фактичного підвищення тарифних ставок і посадових окладів; установити, що при визначенні розмірів відшкодування шкоди у випадках трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, які призначатимуться після 01 травня 1992 року, середньомісячний заробіток обчислюється за три місяці, що передували каліцтву або встановленню втрати працездатності; сума заробітної плати до 01 травня 1992 року збільшується на величину підвищення на підприємстві тарифних ставок і посадових окладів.
У пунктах 3, 10 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Постанова № 100) визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо; премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату; премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді; у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді; одноразова винагорода за підсумками роботи за рік і за вислугу років включається до середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік; усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі; при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю; у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення; на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей; виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток; у випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів); у разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вище оплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться; працівникам бюджетних установ і організацій, яким відповідно до законів України щомісячно перераховуються посадові оклади (ставки) до рівня не нижчого середньої (подвійної) заробітної плати в промисловості (народному господарстві), розрахунки виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати, можуть провадитися, якщо не передбачено у колективному договорі, виходячи з посадового окладу (ставки) того місяця, в якому відбулася подія, пов`язана з відповідними виплатами, з урахуванням постійних доплат і надбавок.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ВО «Хімпром» з 1992 року належним чином не виконувало положення Постанови № 100, внаслідок чого ОСОБА_1 отримував занижений розмір втраченого заробітку, витрат на медичну і соціальну допомогу та інших страхових виплат.
Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про покладення відповідальності за порушення законодавства ВО «Хімпром» на відповідача з огляду на те, що згідно з пунктом 3 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» весь обсяг заборгованості потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим законом, підприємства, установи, організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, виплачується цими підприємствами, установами та організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.
ВО «Хімпром» ліквідоване без правонаступника, з 01 червня 2001 року страхові виплати ОСОБА_1 виплачуються Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вінницькій області, що також встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2014 року.
Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не звертався за захистом своїх порушених прав з відповідними заявами, спростовуються встановленими фактичними обставини. Зокрема у березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці щодо перерахунку щомісячних страхових виплат з травня 1992 року до грудня 2016 року, оскільки вважає, що вони сплачувалися у заниженому розмірі, однак листом від 17 березня 2017 року № 145-06-25-01 йому рекомендовано для вирішення цього питання звернутися до суду.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до незгоди  ОСОБА_1  з ухваленими у справі судовими рішеннями.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен арґумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини справи, повно та всебічно дослідили докази у справі, надали їм належну оцінку, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня              2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 А. С. Олійник
 
                                                                                                            С. О. Погрібний
 
                                                                                                            В. В. Яремко