Постанова                              
Іменем України                     
 
29 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/70617/17-ц
провадження № 61-14115св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів:  Бурлакова Ю. С., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,            
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, стягнення банківських вкладів та відсотків за вкладами,  
 
за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Печерського районного суду м. Києва                                від 19 лютого 2019 року у складі судді Матійчук Г. О. та постанову Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Ігнатченко Н. В., Приходька К. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з банку на свою користь грошові кошти, а саме вклади за договорами від 16 серпня 2013 року № SAMDN25000737152446, від 19 серпня 2013 року № SAMDN 80000737175127, від 19 серпня 2013 року № SAMDN 25000737175204, від 26 грудня 2013 року № SAMDNWFD0070046012100,                         від 26 грудня 2013 року № SAMDNWFD 0070046010900 та від 14 лютого                      2014 року № SAMDNWFD 0070077252100 у розмірі 800 000 грн та                               135 000 дол. США; відсотки за вказаними договорами в розмірі 507 063,02 грн та                                 41 370,96 дол. США.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 указував на те, що між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» були укладені вищевказані договори вкладів, на виконання умов яких ним внесені грошові кошти під відсотки передбачені договорами, з наступною пролонгацією і правом поповнення.
 
Станом на 22 листопада 2017 року договори є чинними, а сума грошових коштів, внесених як вклад, становить 800 000 грн та 135 000 дол. США, що підтверджується відповідними касовими документами банку.
 
Звернувшись до банку із заявою про повернення сум вкладів та нарахованих на них відсотків йому відмовлено, а тому ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Печерський районний суд м. Києва рішенням від 19 лютого 2019 року позов задовольнив. Стягнув з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1                           800 000 грн та 135 000 дол. США вкладів; 507 063,02 грн та 41 370,96 дол. США відсотків за вкладами. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що між сторонами були укладені договори вкладів, умови яких банк не виконує, а тому стягненню підлягають суми вкладів та нараховані на них відсотки відповідно до умов договорів. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Київський апеляційний суд постановою від 12 червня 2019 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року залишив без змін. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги, відзиву на неї, та їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій 22 липня 2019 року до Верховного Суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що факт наявності у вкладника оригіналів договорів та квитанцій доводить лише факт укладання таких договорів, та не є належним доказом не виконання банком умов договорів щодо повернення коштів за вкладами після закінчення строку їх дії.
 
Позивач, який звернувся до суду з метою відновлення свого порушеного права, повинен довести певними доказами обставини, на які він посилається, а саме - повинен довести, що кошти дійсно перебувають на рахунку на час розгляду справи судом та вони не були зняті позивачем до моменту припинення діяльності Кримської філії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на території АР Крим у                 2014 році.
 
Крім цього, суди не звернули уваги на позицію відповідача щодо застосування відсоткової ставки за депозитами фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок «До запитання» у розмірі - 0,01 % річних.
 
Позивач звернувся до банку з письмовою вимогою від 19 жовтня 2017 року про розірвання договору, отже, на підставі умов укладених договорів та з урахуванням вимог позивача щодо повернення коштів, договори є розірваними з 22 жовтня 2017 року, а тому, після закінчення строку дії договору, тобто з моменту припинення його дії за ініціативою вкладника застосовується ставка «На вимогу».
 
Наказом від 05 січня 2004 року № 07, затвердженим головою правління банку встановлена відсоткова ставка за вкладами «На вимогу» у розмірі 1 % річних.
 
Протоколом Комітету управління активами і пасивами АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 25 квітня 2017 року, з 04 травня 2017 року в банку встановлено відсоткові ставки за депозитами фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок «До запитання» у розмірі - 0,01 % річних.
 
Отже, після закінчення строку дії договору, тобто припинення його дії за ініціативою вкладника застосовується ставка «На вимогу» у розмірі - 1 % річних з 05 січня 2004 року по 03 травня 2017 року, за ставкою - 0,01 % з 04 травня           2017 року по 20 листопада 2017 року.
 
Таким чином, позивач неправильно провів розрахунок сум відсотків, оскільки нарахування відсотків за ставкою, що для кожного договору вказано у ньому, можливе лише за період дії договорів, а суди у порушення чинного законодавства та прав відповідача не звернули уваги на хибний розрахунок позивача за договором № 0070046012100 та незаконне стягнення відсотків за період з 26 лютого по 25 грудня 2013 року в розмірі 2 475,00 дол. США.
 
09 серпня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивований тим, що суди першої інстанції та апеляційної інстанції ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Даючи юридичну оцінку наданим у справі доказам, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, що досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суди прийшли до правомірного висновку, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договорами банківських вкладів, тому має повернути позивачу належні йому грошові кошти та відсотки за вкладами.
 
Банк без посиланням на норми чинного законодавства та досліджені судом докази не погоджується виконати свої зобов`язання з повернення суми вкладів і відсотків за ними.
 
В розрахунку відсотків за договорами вкладів (міститься в матеріалах справи до позовної заяви) допущені технічні описки, однак вони не призвели до розрахунку та стягненню відсотків у більшому розмірі ніж передбачено договорами. 
 
Відповідач не проводив перевірку правильності нарахування відсотків за договором за період з 26 грудня 2013 року (початок дії договору) та по                           20 листопада 2017 року (дата складання розрахунку відсотків за договором) і тому його твердження про начебто стягнення відсотків в більшому розмірі ніж за договором не відповідає дійсності.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року поновлено АТ КБ «ПРИВАТБАНК» строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Печерського районного суду м. Києва.
 
02 серпня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Між сторонами були укладені наступні договори:
1. 16 серпня 2013 року договір вклад «СТАНДАРТ» № SAMDN 25000737152446, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі              400 000 грн на строк 366 днів по 16 серпня 2014 року включно, з відсотковою ставкою на дату вкладу 18 % річних та наступною пролонгацією і правом поповнення. 20 листопада 2013 року позивач додатково вніс грошові кошти у сумі 200 000 грн. Загальна сума вкладу становить 600 000 грн.
2. 19 серпня 2013 року договір вклад «СТАНДАРТ» № SAMDN 80000737175127, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі             20 000 дол. США на строк 182 дні по 19 лютого 2014 року включно, з відсотковою ставкою на дату вкладу 7 % річних та наступною пролонгацією і правом поповнення.
3. 19 серпня 2013 року договір вклад «СТАНДАРТ» № SAMDN 25000737175204, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі           40 000 дол. США на строк 366 днів по 19 серпня 2014 року включно, з відсотковою ставкою на дату вкладу 8 % річних та наступною пролонгацією і правом поповнення.
4. 26 грудня 2013 року договір вклад «СТАНДАРТ» № SAMDNWFD 0070046012100, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 30 000 дол. США на строк 366 днів по 26 грудня 2014 року включно, з відсотковою ставкою на дату вкладу 10 % річних та наступною пролонгацією і правом поповнення.
5. 26 грудня 2013 року договір вклад «СТАНДАРТ» № SAMDNWFD 0070046010900, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 200 000 грн на строк 366 днів по 26 грудня 2014 року включно, з відсотковою ставкою на дату вкладу 19 % річних та наступною пролонгацією і правом поповнення.
6.14 лютого 2014 року укладено договір вклад «СТАНДАРТ» № SAMDNWFD 0070077252100, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 45 000 дол. США на строк 12 місяців по 14 лютого 2015 року включно, з відсотковою ставкою на дату вкладу 10 % річних та наступною пролонгацією і правом поповнення.
22 жовтня 2017 року позивач звернувся до банку із заявою про розірвання вищезазначених депозитних договорів із зазначенням реквізитів за якими необхідно здійснити перерахування суми вкладу з нарахованими відсотками за їх умовами, яку банк отримав 27 жовтня 2017 року.
Вказані вимоги у заяві позивача у встановлений термін банк не виконав.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до  законів,  чинних  на  час  вчинення  окремих 
процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до частин першої, другої  статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах   касаційної   скарги, дійшов   висновку,   що  касаційна   скарга   АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. 
За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. 
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516 і чинного на час укладення договору банківського вкладу (далі - Положення), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).
Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.
Пунктом 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління НБУ від 01 червня 2011 року               № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.
Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення,  пункту 2.9  глави 2 розділу IV Інструкції № 174, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються ним у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а у банку - відповідний обов`язок. Із договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 у справі № 6-352цс16.
Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.
З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вказуючи про те, що позивач виконав свій обов`язок з доведення обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні оригінали або посвідчені судом копії договорів банківського вкладу, а також квитанцій доданих позивачем, як доказ належного виконання їх умов. Відтак дійсність вказаних документів їх оригіналам судом першої інстанції не підтверджено, а судом апеляційної інстанції не перевірено.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на зазначені обставини справи уваги не звернув та не перевірив доводи банку про те, що позивач не надав оригіналів договорів банківських вкладів та квитанцій на доведення факту внесення ним грошових коштів на їх виконання, в той час як банк заперечував ці обставини заявляючи про витребування оригіналів. 
З урахуванням наведеного Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги банку про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження факту укладення договорів та знаходження грошових коштів на депозитних рахунках (за депозитними договорами). 
Крім того, згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.
Договорами банківських вкладів, укладеними між сторонами, визначено розмір нарахування процентів у разі їх дострокового розірвання та після закінчення їх дії, однак суд першої інстанції здійснюючи розрахунок процентів застосував розмір процентів, які можуть діяти лише в межах повного строку їх дії.
Однак, переглядаючи справу в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції не перевірив розрахунок заборгованості за процентами за договорами банківських вкладів та не встановив з урахуванням умов кожного із договорів їх розмір у разі дострокового розірвання договорів, в якому саме розмірі нараховані проценти є обґрунтованими.  
Перевірка доводів касаційної скарги, пов`язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній перебуває поза  визначеними  статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.
Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень у цій справі.
З огляду на зазначене, Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги і щодо необґрунтованих розмірів стягнутих процентів за договорами. 
Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. 
 
З метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), Верховний Суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
 
Керуючись статтями 400, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
 Судді                                                                                                С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев
 
Є. В. Коротенко
 
В. П. Курило