ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2941/19                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції:  
                                                                                                                         Бородавкіна С.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
20 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого – судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року (розглянута у спрощеному позовному провадженні без повідомленні (виклику) сторін, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення – 28 листопада 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року, ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського оружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач 1 , МО України), Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідач 2), у якому просить:
- визнати неправомірними дії відповідача щодо не розгляду та повернення без реалізації його заяви про встановлення статусу учасника бойових дій;
- зобов`язати відповідача розглянути його заяву від 03.04.2019 про встановлення статусу учасника бойових дій.
Свої вимоги мотивує тим, що позивач проходив строкову військову службу в Збройних Силах колишнього Радянського Союзу, в тому числі в період з 10.02.1980 по 12.05.1980, з 20.05.1980 по 05.07.1980 та з 10.11.1980 по 17.01.1981 брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку в демократичній республіці Афганістан. 
Оскільки, саме на МО України покладено обов`язок з розгляду питань, пов`язаних з визнанням учасниками бойових дій військовослужбовців Збройних Сил України, вважає, що бездіяльність вказаного відповідача щодо не розгляду та повернення без реалізації його заяви про встановлення статусу учасника бойових дій є протиправною. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від  28 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо залишення без реалізації заяви ОСОБА_1 від 03.04.2019 та доданих до неї документів про встановлення статусу учасника бойових дій.
Зобов`язано Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки направити на адресу Міністерства оборони України заяву ОСОБА_1 від 03.04.2019 та додані до неї документи про встановлення статусу учасника бойових дій.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем 2 подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних Силах колишнього Радянського Союзу. У період з 10.02.1980 по 12.05.1980, з 20.05.1980 по 05.07.1980 та з 10.11.1980 по 17.01.1981 позивач брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку на території республіки Афганістан, що підтверджується копією військового квитка серії ВЧ № НОМЕР_1 та показами свідків.
У зв`язку з наведеним, бажаючи отримати статус учасника бойових дій, 03.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до Срібнянського ОРТЦК та СП із відповідною заявою, яка була перенаправлена до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Листом від 16.04.2019 за №5/1701с Чернігівський ОТЦК та СП повернув заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи без реалізації, мотивуючи тим, що в ході підготовки та опрацювання документів для направлення їх на розгляд комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій було встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у складі військової частини НОМЕР_2 прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР. Враховуючи зазначене, направляти їх на розгляд Комісії не є доцільним. Заявнику рекомендовано звернутись з даного питання до комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Враховуючи зазначені рекомендації, позивач звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України для вирішення питання про встановлення йому статусу учасника бойових дій.
Рішенням комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 30.05.2019 №11-1/3/1 ОСОБА_1 відмовлено у наданні вказаного статусу.
Листом від 03.06.2019 за №185/Р-7107 Адміністрація Державної прикордонної служби України повідомила позивача про прийняте рішення та зазначила, що прикордонні війська КДБ СРСР до 21.03.1989 були складовою частиною Збройних Сил СРСР. При цьому, в Адміністрації Державної прикордонної служби України відсутня інформація про перебування ОСОБА_1 на обліку в органах Держприкордонслужби.
Враховуючи надану Адміністрацією Державної прикордонної служби України відповідь, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 5 Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі – Закон №3551-ХІІ) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів) (пункт 2 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ).
З метою реалізації вказаних положень Закону №3551-ХІІ наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 №200, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.05.2015 за №531/26976, затверджено Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі – Положення).
Відповідно до п. 6 Положення на Комісії Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_3 покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, які проходять військову (державну) службу, працюють у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та військовій частині НОМЕР_3 .
Пунктом 11 Положення установлено, що Комісії зобов`язані: приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; реєструвати заяви в спеціальній книзі обліку; інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії; розглядати внесені на розгляд заяви та інші документи в місячний строк з дня їх отримання; робити запити до відповідних архівних установ (за потреби), про що повідомляти заявника; заслуховувати пояснення осіб, які подали заяви, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій ветеранів, досліджувати інші докази особистої участі заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил) або розмінуванні (траленні бойових мін); доводити рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, до відома громадянина в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок його оскарження; розглядати документи стосовно надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, а в разі відсутності підстав, які підтверджуються документами, повертати їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів чи особисто заявнику з метою подальшого доопрацювання.
Таким чином, Положенням до дискреційних повноважень комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, після надходження документів, віднесено можливість або прийняти рішення про встановлення такого статусу, або про відмову у вчиненні вказаних дій. 
Тобто, ІНФОРМАЦІЯ_2 не наділений чинними нормативно-правовими актами повноваженнями на самостійне визначення наявності/відсутності в осіб права на встановлення статусу учасника бойових дій або залишення їх заяв без реалізації. 
Проте, всупереч викладеним в Положенні вимогам, Чернігівський ОТЦК та СП вийшов за межі наданих законодавством України функцій та самостійно розглянув подану ОСОБА_1 заяву з додатками, прийняв рішення про залишення її без реалізації, повернувши позивачу, у зв`язку із чим неправомірно перебрав на себе повноваження відповідної Комісії при Міністерстві оборони України.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що Чернігівський ОТЦК та СП неправомірно, поза межами правового поля, повернув ОСОБА_1 без реалізації його заяву про встановлення статусу учасника бойових дій, чим грубо порушив вищезазначені норми чинного законодавства. 
У зв`язку з наведеним, керуючись ст.ст. 6 та 245 КАС України, з метою захисту прав та інтересів позивача, колегія судд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправної бездіяльності Чернігівського ОТЦК та СП щодо залишення без реалізації заяви ОСОБА_1 про встановлення статусу учасника бойових дій та доданих до неї документів; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 направити на адресу МО України заяву ОСОБА_1 від 03.04.2019 про встановлення статусу учасника бойових дій та додані до неї документи.
Щодо вимог позивача про визнання неправомірними дій МО України щодо не розгляду та повернення без реалізації заяви ОСОБА_1 про встановлення статусу учасника бойових дій; зобов`язання МО України розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.04.2019 про встановлення статусу учасника бойових дій, колегія суддів зазначає наступне.
Так, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зазначених вище позовних вимог керуючись ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Та, як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із протиправною бездіяльністю Чернігівського ОТЦК та СП заява позивача з доданими документами до Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій не надходила, тобто вищевказані вимоги ОСОБА_1 є передчасними, оскільки не встановлено порушень прав позивача з боку МО України.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень  та  у спосіб, що визначені Конституцією  та  законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод  та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.    
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,

                                                                                          М.І. Кобаль